ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20  серпня  2020 року                                                                                             м. Київ
справа №362/2848/19
провадження № 22-ц/824/7679/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.
 
Сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , 
на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2020 року,  ухвалене у складі судді Марчука О.Л.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Адвокатське об`єднання «Ліга Справедливості», Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості», про стягнення заборгованості,-                                                                                                             
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: АО «Ліга Справедливості», ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості», про стягнення заборгованості.
            Свої вимоги обґрунтовувала тим, що до неї у квітні 2018 року за договорами відступлення права вимоги перейшло право вимоги до відповідача за Договором про надання правової допомоги від 28 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та АО «Ліга Справедливості».
            Вказувала, що в межах договору адвокатським об`єднанням надано правову допомогу відповідачу, зокрема, представництво прав та інтересів потерпілої ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, відкритого за її заявою про вчинення кримінального правопорушення, проте остання не виконала своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги щодо оплати отриманих послуг.
Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості в розмірі 22 777, 72 грн.
            Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
            Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції розглянув справу у її відсутність та не відклав розгляд справи, однак нею подавалася заява про ухвалення заочного рішення лише на її користь. Іншої згоди на ухвалення заочного рішення нею не надавалося.
Зазначає, що суд помилково дійшов висновку про відсутність достатніх  доказів, які б свідчили про можливість ухвалення рішення на її користь.
Вважає, що нею надано усі необхідні, достатні та належні докази для задоволення позову в повному обсязі. До матеріалів справи  були долучені докази направлення та отримання актів здачі-прийняття робіт відповідачу, проте судом вказаний факт проігноровано.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачка  ОСОБА_2 не скористалася.
У письмових поясненнях представник третьої особи АО «Ліга Справедливості» - Ісупова К.В. просить апеляційну скаргу задовольнити, заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
Вказує, що 04 серпня 2017 року АО «Ліга Справедливості» було направлено на адресу ОСОБА_2 рахунки за виконану роботу та акти здачі-прийняття робіт. Жодних заперечень зі сторони відповідача на адресу об`єднання не надійшло, а тому вважає, що наявні всі підстави для задоволення позову.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Установлено, що 28 серпня 2015 року між АО «Ліга Справедливості» і ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги № 28/08-15 (а.с. 60, 61).
Відповідно до умов вказаного договору, виконавець зобов`язався надавати адвокатську допомогу, зокрема, представництво прав та інтересів потерпілої ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, відкритому за її заявою про вчинення кримінального правопорушення.
За договором відступлення права вимоги № 12-03-18/2588 від 12 березня 2018 року , укладеним між АО «Ліга Справедливості» і ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості», до останнього перейшло право вимоги за Договором про надання правової допомоги № 28/08-15 від 28 серпня 2015 року (а.с. 73).
За договором відступлення права вимоги № 2588-01 від 02.04.2018 року, укладеним між ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» і ОСОБА_1 , до останньої перейшло право вимоги за Договором про надання правової допомоги № 28/08-15 від 28 серпня 2015 року (а.с. 8).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності  позовних вимог .
Апеляційний суд в складі колегії суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
У ч. 1 статті 903 ЦК України визначено що, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорар), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за надані послуги, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Як убачається з договору про надання правової допомоги № 28/08-15 від 28 серпня 2015 року, зокрема п.5.2 передбачено, що за надання правової допомоги Замовник зобов`язується виплатити Адвокатському Об`єднанню у касу чи на розрахунковий рахунок гонорар у розмірі, визначеному цим договором згідно визначених тарифів, виставлених рахунків або складених актів виконаних робіт (ас.60). 
У додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 28/08-15 від 28 серпня 2015 року встановлені тарифи на надання правової допомоги (ас. 61).
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається, в матеріалах справи наявні Акти № ОУ-0000329 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 3 750,00 грн. від 21 березня 2017 року та № ОУ-0000454 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 1 250,00 грн. від 4 травня 2017 року (ас.62-63).
Надаючи оцінку вказаним доказам, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вказані Акти здачі-прийняття робіт не є належними доказами на підтвердження позовних вимог, оскільки вони не погоджені відповідачем та не містять її підпису,що свідчить про те, що замовник не прийняла роботи (послуги) за Договором про надання правової допомоги № 28/08-15 від 28 серпня 2015 року.
Тому, посилання в апеляційній скарзі на порушення судом процесуального закону стосовно оцінки доказів відхиляються колегією суддів, оскільки  суд першої інстанції всім наданим позивачем доказам надав належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів. Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції  в порушення норм процесуального права   ухвалив заочне рішення у  відсутність позивача, при цьому відмовивши їй у задоволенні позову, незважаючи на те, що  позивачем була подана заява про ухвалення заочного рішення лише  на її користь,    є безпідставними .
11 лютого 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи  без участі позивача. В цьому ж клопотання зазначила, що вона не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с.143).
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити  заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, законодавець встановлює різні наслідки неявки учасників справи у судове засідання, та передбачає термін «заочний» лише у випадках розгляду справи за відсутності виключно відповідача і тільки у встановлених ЦПК України випадках.
Отже, питання про заочний розгляд справи виникає у разі неявки відповідача в судове засідання, а явка чи неявка в судове засідання позивача, який подав  клопотання про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи, не впливає на  наявність умов проведення  заочного розгляду справи.. 
Зазначене дає підстави  стверджувати, що  судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права  щодо заочного розгляду справи.
Переглядаючи справу, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, судє до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права,  підстави для  його скасування відсутні.
В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
            
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                         О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                             Л.Д. Поливач
                                                                                     
      А.М. Стрижеус