КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа 756/7636/20
провадження № 22-ц/824/10471/2020
 
17 вересня 2020 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Семенюк Т. А. 
при секретарі Коліснику В. С.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу зазаявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва  від  02 липня 2020 року в складі судді Луценка О.М., 
 
встановив:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. за реєстровим номером 7. 
Позовні  вимоги обґрунтовує тим, що він є власником нерухомого квартири, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 ,  на підставі договору міни, посвідченого 22.01.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М. О. за реєстровим №111.
Зазначає, що вказане житлове приміщення є предметом іпотеки згідно іпотечного договору, посвідченого 22.01.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В. за реєстровим № 45, що забезпечує виконання його зобов`язань за кредитним договором №К-4923711 від 15.03.2013.
З даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2020,  посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О., встановлено, що з 14.02.2020  власником  вказаного  житлового  приміщення є  ОСОБА_2 , яка набула  її  в порядку  ст. 38  Закону  України «Про іпотеку» на  підставі застереження,  що  міститься в договорі   іпотеки. 
Вважає договір  купівлі-продажу квартири від 14.02.2020 таким , що  укладений з грубим порушенням   Закону  України «Про іпотеку», оскільки  він  жодного  разу  не  прострочував  платежі  за кредитним договором, письмову  вимогу про  усунення  порушення  та повідомлення  про  намір  укласти договір  купівлі-продажу  він  не  отримував. 
На забезпечення  вказаного  позову  просив  накласти арешт  на квартиру загальною площею 64,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про заборону її відчуження, а також вчинення щодо неї будь-яких реєстраційних дій.  Також просив заборонити реалізацію вказаної  квартири, переукладення договорів на надання комунальних послуг, вселення будь-яких осіб до квартири без рішення суду до закінчення розгляду справи.
Заява обґрунтована  тим,  що вказана  квартира  виставлена  на  продаж , оголошення  про що  містяться  на  дощі оголошень   в інтернеті на  сайтах  з продажу  нерухомості. До  нього  додому регулярно приходять невстановлені особи та погрожують виселенням його та членів його родини, заселенням  бомжів, відключенням  води  та світла. 
Вважає,  що продаж  квартири унеможливить виконання можливого рішення суду в даній  справі. 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Оболонського  районного  суду  м. Києва від 02 липня  2020  року та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
Свої  доводи мотивує тим,  що продаж квартири  унеможливить  виконання  рішення  суду у зв`язку з необхідністю  ініціювати провадження   щодо витребування  майна  з чужого  незаконного  володіння  або  про  усунення  перешкод  в користуванні  майном. 
Зазначає про  агресивні  дії ТОВ «Мегаінвест Сервіс» щодо переоформлення предмета іпотеки у короткі строки з грубим порушенням імперативних приписів Закону України «Про іпотеку»,  пов`язаність директора ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ОСОБА_2 (спільне прізвище, спільне місце реєстрації, наявність родинних зв`язків тощо), що може призвести до подальшого переоформлення права власності після ініціювання судового розгляду, враховуючи наявність оголошень про продаж майна, які додані до заяви про забезпечення позову, проте не  враховані  судом.
У відзиві  на апеляційну скаргу представник  відповідача ОСОБА_2   - адвокат Мацкевичем Д. А.  просить  залишити ухвалу  Оболонського  районного  суду  м. Києва від 02 липня  2020  року без змін, а апеляційну  скаргу  - без  задоволення.
Вважає, що  апеляційна  скарга  не  містить належних  обґрунтувань,  вимоги є  безпідставними, а доводи та міркування, на  які посилається позивач,  є хибними та брехливими. Посилання   в заяві на можливість  відчуження  спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.
В  судовому  засіданні позивач  ОСОБА_1   та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали  та просили її  задовольнити.
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились,  про  день, час та місце  розгляду справи повідомлені судом належним чином. 
Переглянувши справу за  наявними  в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  частковому  задоволенню  з огляду  на таке. 
Постановляючи ухвалу про  відмову в задоволенні  позову, суд першої інстанції,  керуючись  положеннями ст. 149-153 ЦПК  України,  зазначив про  відсутність підстав вважати, що  невжиття заходів  забезпечення  позову   може  істотно ускладнити чи унеможливити  виконання  рішення  суду  або  ефективний захист, або поновлення  порушених   чи оспорюваних  прав  або  інтересів  позивача.   
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до частини першої та другої ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), забороною  вчиняти певні  дії  (пункт 2 частини 1 статті 150 ЦПК  України). 
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Предметом спору в даному випадку є правомірність відчуження належного позивачу майна, а тому накладення на нього арешту до закінчення розгляду справи по суті відповідає меті забезпечення позову.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову у виді  накладення  арешту на  спірне  майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Позивачем наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття.
Суд першої інстанції не  надав належної  оцінки  змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову,  не  надав  належної  оцінки  зазначеним в ній аргументам, наявність у відповідача реальної можливості до ухвалення рішення у справі розпорядитися спірним майном на власний розсуд не врахував, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про недоведеність доцільності застосування заходів забезпечення позову і необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви.
Оскільки  заявлено  вимогу  про  визнання  договору  купівлі-продажу  квартири недійсним, обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту цього майна узгоджується і є співмірним з заявленими позовними вимогами, необхідність застосування такого заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що його незастосування може призвести  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. 149-150 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість вимог   заяви   в частині  накладення арешту на спірне майно.
В частині  вимог заявника  про  внесення  до  Єдиного  державного реєстру речових прав  на нерухоме майно   та їх  обтяжень відомостей про  заборону  відчуження  спірної квартири,  а також  щодо  заборони реалізації спірної квартири, переукладення  договорів  про надання  комунальних послуг, вселення  будь-яких осіб  до  квартири без  рішення  суду, колегія суддів зазначає наступне.
Арешт майна, як вид забезпечення позову, полягає в забороні  розпорядження цим майном будь-яким чином та унеможливлює вчинення щодо  нього  будь-яких реєстраційних дій   та  його  відчуження до вирішення справи по суті.
За таких  обставин не   потребується додаткового оголошення заборони реалізації,   відчуження  квартири та вчинення  щодо  неї  будь-яких реєстраційних  дій. 
В іншій  частині  вимоги заявника не є співмірними заявленим позовним вимогам, не стосуються   предмету спору   та можуть  спричинити порушення   прав та  законних інтересів власника нерухомого  майна. 
Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.
За таких обставин, вимоги заяви про забезпечення позову шляхом   внесення  до  Єдиного  державного реєстру речових прав  на нерухоме майно   та їх  обтяжень відомостей про  заборону  відчуження  спірної квартири,  а також  щодо  заборони реалізації спірної квартири, переукладення  договорів  про надання  комунальних послуг, вселення  будь-яких осіб  до  квартири без  рішення  суду не підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, ухвала  суду  першої  інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви.
Інші вимоги заяви про застосування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 149, 150, 153, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва  від  02 липня 2020 року скасувати.
Постановити  нове судове  рішення. 
Заяву  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
В порядку  забезпечення  позову  накласти  арешт на  квартиру загальною площею  64,6  кв.м.,  що розташована  за  адресою:  АДРЕСА_1 . 
В  задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена  до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення. 
Повний  текст  судового   рішення  складено 18 вересня  2020  року. 
 
Суддя-доповідач:
 
Судді: