УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/843/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 77 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/843/20 за позовом  ОСОБА_1 до Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" про скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі, за апеляційною скаргою Державної  установи "Центр  обслуговування підрозділів  Національної поліції  України" на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М., 

ВСТАНОВИВ:

       У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 2 жовтня 2017 року обіймав посаду провідного інженера відділу експлуатації автотранспорту Державної установи «Центр обслуговування підрозділів  Національної поліції  України".
       6 березня 2020 року він уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. На підставі даного контракту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2020 року його зараховано до списків особового складу частини.
       Позивач вказує, що 13 березня 2020 року звернувся до адміністрації відповідача із заявою про увільнення його від виконання обов`язків провідного інженера відділу експлуатації автотранспорту Державної установи «Центр обслуговування підрозділів  Національної поліції  України" у зв`язку з призовом його на військову службу за контрактом та відповідно до положень ст. 119 КЗпП України просив зберегти за ним місце роботи, посаду та середній заробіток.
       Проте, наказом начальника ДУ ЦО підрозділів Національної поліції України від 16 березня 2020 року його звільнено з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.
       Оскільки таке звільнення не відповідає вимогам законодавства й порушує його права, позивач просив визнати незаконним і скасувати наказ начальника Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" від 16 березня 2020 №38-ос та поновити його на посаді провідного інженера відділу експлуатації автотранспорту Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» з 17 березня 2020 року із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку в цій установі.
       Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року позовні вимоги задоволено.
       Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" від 16 березня 2020 №38-ос про звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст. 36 КЗпП України та поновлено його на посаді провідного інженера відділу експлуатації автотранспорту Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» з 17 березня 2020 року.
Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Зокрема, зазначає, що відповідно до положень законодавства особливий період в Україні тривав до 18 серпня 2015 року. Оскільки позивач був звільнений з роботи з 16 березня 2020 року, тому укладення ним військового контракту не є підставою для збереження за ним попереднього місця роботи на час проходження військової служби. Окрім того, заслуговує на увагу й та обставина, що ОСОБА_1 не був призваний та мобілізований на військову службу, а добровільно уклав контракт на проходження військової служби, отже на нього не поширюються гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України.
       В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.
       Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України", колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено, що позивач з 2 жовтня 2017 року обіймав посаду провідного інженера відділу експлуатації автотранспорту Державної установи « Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України».
       6 березня 2020 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
       Наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 6 березня 2020 року №29 майора ОСОБА_1 призначено на посаду офіцера відділу підготовки частин та підрозділів забезпечення управління підготовки Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.
       Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2020 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, у зв`язку з чим він з 17 березня 2020 року приступив до виконання службових обов`язків.
       13 березня 2020 року позивач звернувся до начальника Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" із заявою, в якій просив увільнити його від виконання обов`язків провідного інженера відділу експлуатації автотранспорту у зв`язку із призовом на військову службу за контрактом та відповідно до положень ст. 119 КЗпП України просив зберегти за ним місце роботи, посаду і середній заробіток.
        Наказом начальника Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" від 16 березня 2020 року за №38-ос позивача було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.
       Відповідно до приписів ч.3 чт.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника – фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну ( невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
       Частиною 3 статті 119 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними та строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Згідно з положеннями ст. 1 Закону України « Про оборону України» особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнний дій.
Указом в.о. Президента України « Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року, в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим з цього часу настав особливий період.
Рішень про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.
За змістом постанови Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року у справі №800/582/14, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. У проміжок між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припиняється.
Отже, матеріали справи свідчать, що позивач призваний на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду й на нього поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст. 119 КЗпП України.
При цьому, зміст даної норми свідчить про те, що поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду контракту, такі гарантії надаються особі у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а саме: під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.
Рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: