Постанова
Іменем України
 
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/9153/19
провадження № 61-21760св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Бровченка І. О., Колтунової А. І., 
від 05 листопада 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», Банк) про припинення кредитного та іпотечного договорів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 липня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № К-4418906, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 419 000 грн, з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 липня 
2019 року включно, на умовах, визначених цим договором. 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором позивач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , про що 26 липня 2012 року між сторонами укладено іпотечний договір.
У період з 26 липня 2012 року до 25 лютого 2015 року позивачем здійснені платежі за кредитним договором на суму 212 000 грн. 
11 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. за зверненням банку, вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 387 468, 40 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі - 323 545, 74 грн, заборгованості по процентам - 22 688, 81 грн, заборгованості за комісією - 10 457 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту, процентів, комісії - 30 759, 42 грн, плати за вчинення виконавчого напису - 2 500 грн. 
В порядку примусового виконання зазначеного виконавчого напису позивачем заборгованість за кредитним договором № К-4418906 від 26 липня 2012 року, сплачена в повному обсязі.
В березні 2019 року позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про закриття кредитного договору та припинення іпотечного договору у зв`язку з повним погашенням заборгованості, в задоволенні якої відповідачем було відмовлено з посиланням на існування непогашеної заборгованості за кредитним договором.
Посилаючись на те, що звернувшись 11 грудня 2014 року до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, Банк скористався своїм правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та такими діями на власний розсуд змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також пені, що позбавляє кредитора права нараховувати проценти, передбачені кредитним договором, пені та комісії, позивач просив суд:
-          визнати, укладений сторонами, кредитний договір № К-4418906 
від 26 липня 2012 року, припиненим у зв`язку з повним фактичним виконанням зобов`язання; 
-          визнати іпотечний договір від 26 липня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 
Хаславською К. В. за реєстровим № 2195, припиненим у зв`язку з виконанням у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором 
№ К-4418906 від 26 липня 2012 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Московського районного суду м. Харкова, у складі судді 
Сугачової О. О., від 30 липня 2019 року позов задоволено, визнано кредитний договір № К-4418906 від 26 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» припиненим у зв`язку з повним фактичним виконанням зобов`язання; визнано іпотечний договір від 26 липня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К. В. за реєстровим № 2195, припиненим у зв`язку з виконанням у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором № К-4418906 від 26 липня 2012 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк, пред`явивши до відповідача вимоги щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором (вчинення виконавчого напису), втратив право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пені та комісії. Заборгованість, визначена виконавчим написом сплачена позичальником в повному обсязі. Враховуючи повне виконання основного зобов`язання за кредитним договором № К-4418906 від 26 липня 2012 року суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору іпотеки, який укладено в забезпечення цього договору, припиненим.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 рокуапеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, колегія суддів виходила з того, що виконавчий напис вчинено на тіло кредиту та проценти тільки за період з 26 липня 2012 року по 24 жовтня 2014 року. Строк дії кредитного договору закінчився, однак існує заборгованість за процентами, комісією та пенею в загальному розмірі 
6 618 998, 02 грн, яку позичальник не сплатив. Не вирішуючи питання правомірності нарахування банком процентів, комісії та пені після вчинення виконавчого напису, апеляційний суд дійшов висновку, що зобов`язання не виконано, а тому підстави для визнання кредитного та іпотечного договорів припиненими відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій в грудні 2019 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали справи з місцевого суду.
У грудні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
У лютому 2020 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 643/9153/19 передано 
судді-доповідачу.
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції всупереч вимог частини третьої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) було прийнято наданий відповідачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції.
Апеляційним судом проігноровано правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц, безпідставно обмежено поняття «пред`явлення вимоги» лише «зверненням до суду про дострокове стягнення кредиту», не враховано те, що вчинення виконавчого напису теж є пред`явленням вимоги в контексті частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Оцінюючи в якості доказів виконавчий напис та розрахунок заборгованості за кредитом, колегія суддів дійшла помилкового дійшов висновку про те, що виконавчий напис було вчинено тільки за період з 26 липня 2012 року 
по 24 жовтня 2014 року, оскільки фактично виконавчим написом пред`явлена вимога щодо стягнення усього залишку заборгованості за кредитним договором.
Також суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що із пред`явленням вимоги до позичальника шляхом вчинення виконавчого напису та відкриттям виконавчого провадження, відносини між сторонами з договірних трансформувалися у відносини із примусового виконання виконавчого напису на підставі і в межах Закону України «Про виконавче провадження».
У встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 26 липня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К-4418906, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 419 000 грн, з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 липня 2019 року включно, на умовах, визначених цим договором.
26 липня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К. В. за реєстровим № 2195.
Виконавчим написом, вчиненим 11 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. за № 1840, за заявою ПАТ «Дельта Банк» запропоновано:
- звернути стягнення на квартиру 
АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та є забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_1 згідно кредитного договору № К-4418906 від 26 липня 2012 року строк платежу за яким настав 24 жовтня 2014 року;
- за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 387 468, 40 грн, в тому числі заборгованість за кредитом - 323 545, 47 грн, заборгованість за процентами - 22 688, 51 грн, комісія - 10 475 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту, процентів, комісії - 30 759, 42 грн;
- кошти, отримані від реалізації вказаного нерухомого майна, перерахувати для погашення заборгованості на п/р в АТ «Дельта Банк».
Постановою головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 25 лютого 2015 року відкрито виконавче провадження № 46684109 із виконання вказаного виконавчого напису.
18 березня 2019 року, 19 березня 2019 року та 22 березня 2019 року на розрахунковий рахунок Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області сплачено грошові кошти у розмірі 278 515 грн, 150 000 грн та 2 618, 86 грн з метою виконання виконавчого напису від 11 грудня 2014 року.
Постановою заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22 березня 2019 року виконавче провадження № 46684109 з примусового виконання виконавчого напису № 1840, виданого 11 грудня 2014 року, закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням.
29 березня 2019 року ОСОБА_1 через представника звернувся до банку із заявою, в якій просив банк закрити кредитний договір 
№ К-4418906 від 26 липня 2012 року надавши відповідне підтвердження, а також звернутись із заявою про державну реєстрацію припинення іпотечного договору від 26 липня 2012 року, зареєстрованого за № 2196 надавши відповідне підтвердження такої дії.
Банк у своїй відповіді за вих. № 05-3410498 від 23 квітня 2019 року вказав, що станом на поточну дату позивач має заборгованість за кредитним договором № К-4418906 від 26 липня 2012 року, а тому вирішення порушених ним питань можливе після повного погашення заборгованості за кредитним договором.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином 
(стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
ПАТ «Дельта Банк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись до приватного нотаріуса, який 11 грудня 2014 року видав виконавчий напис. 
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, що вірно встановив суд першої інстанції.
До подібних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року в справі № 209/450/17.
Кредитна заборгованість визначена виконавчим написом погашена в повному обсязі і 22 березня 2019 року виконавче провадження державним виконавцем закінчено.
Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і в такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Зазначений висновок відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені 
частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження 
№ 14-10цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18; від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). 
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека серед іншого припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Таким чином встановивши, що строк кредитування змінено банком, кредитна заборгованість нарахована до закінчення строку кредитування сплачена позичальником в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що основне зобов`язання, яке виникло із кредитного договору 
№ К-4418906 припинено у зв`язку з його виконанням та наявні правові підстави для припинення іпотеки за іпотечним договором, укладеним 26 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».
Апеляційний суд вказаних норм матеріального права та обставин, які вірно встановлені та оцінені судом першої інстанції не спростував, а його висновки щодо них є необґрунтованими.
Відповідно до положень статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції, яке прийнято на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи з дотриманням вимог законодавства, а тому касаційна підлягає задоволенню, а постанова Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року скасувати, залишивши в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара    С. Ф. Хопта   В. В. Шипович