ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/10710/16-а                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Українець В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 вересня 2020 року                                                                                         м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Кучма А.Ю. та Бєлової Л.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,–
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті  позивачу одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу як інваліду ІІІ групи, яка настала в наслідок поранення/контузії/отриманої під час обов`язків військової служби одноразову грошову допомогу відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законодавством для працездатних осіб, що становить 172050 грн. 
- стягнути з Міністерства оборони України на користь позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законодавством для працездатних осіб, що становить 172050 грн. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові. Відмовлено в задоволенні позову в частині вимог до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що моментом виникнення права позивача на виплату одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності – 05 березня 2013 року, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу III групи інвалідності.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що у зв`язку з отримання поранення під час виконання службових обов`язків у період з 07 серпня 1986 року по 26 травня 1988 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та згідно зі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
В силу положень п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 07.08.1986 по 26.05.1988 рр. позивач проходив службу у збройних силах на території Республіки Афганістан у в/ч п.п. 71240, що підтверджується архівною довідкою від 29.05.2013 №8/83943 (а.с.14).
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №654459 (а.с.6) з 05.03.2013 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії головного мозку (захворювання), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Позивач 14.05.2015 звернувся до Коростишівського ОМВК із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги на підставі інвалідності ІІІ групи (а.с.12), до якої було долучено довідку до акту огляду МСЕК Серії 10 ААБ від 18.03.2013 №654459 (а.с.6), витягу із протоколу №181 від 01 лютого 2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (а.с.7), посвідчення інваліда війни ІІІ групи серії НОМЕР_1 (а.с.8), військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.9-10).
Листом від 21 жовтня 2015 року №248/3/6/2852 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив позивача, що підстав для подання пропозицій Міністру оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги немає, у зв`язку з тим, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №  975 та нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 1 січня 2014 року (а.с.5).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач має право на вирішення питання про призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у відповідності до вимог законодавства України.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Предметом спору у цій справі є призначення позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, яка встановлена з 05.03.2013.
Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) було закріплено, що у разі поранення (контузії, травми  або  каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом  Міністрів України.
На виконання вказаної норми Закону №2011-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі – Порядок №499), п.2 якого визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів,  призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених  з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Частинами 1, 2 ст.16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про виплату ОГД) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про виплату ОГД) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми, 25.12.2013 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок №975).
Пунктом 2 наведеної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком №975, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 №1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон №2011-ХІІ, в редакції Закону України від 03.11.2006 №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», яка діяла з 01.01.2007 до 01.01.2014 та Порядок №499.
Відповідно до пп.2 п.2 вказаного Порядку військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 20-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.
Отже, оскільки ІІІ група інвалідності позивача встановлена позивачу 05.03.2013, то виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися на підставі нормативно - правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.
Так, ч. 8 ст. 16-3 Закону №2011-XII встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, набрала чинності лише з 01.01.2014 відповідно до пункту 1 Перехідних положень Закону України від 04.07.2012 №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» (далі - Закон №5040-VI).
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в силу приписів ст. 58 Конституції України, ч. 8 ст. 16-3 Закону №2011-XII, внесена Законом №5040-VI, набрала чинності 01.01.2014, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.01.2019 у справі №336/2660/17 (№2-а/336/285/2017).
Отже, право позивача на отримання грошової допомоги має визначатись відповідно до ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядку №499.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 336/2660/17, від 13 червня 2019 року у справі №1640/2510/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 320/247/15-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відтак, суд першої інстанції дійшов хибних висновків, щодо поширення на позивача положень Порядку №975, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст.317 КАС України є підставою для скасування або зміни судового рішення.
Водночас, алгоритм та послідовність дій призначення і виплати одноразової грошової визначено Порядком №499, пунктом 7 якого встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом (Міністерством оборони України) відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).
Колегія суддів звертає увагу, що повернення документів позивача про призначення допомоги суперечить Закону №2011-ХІІ та Порядкам №499 і №975, адже розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, яке відповідачем, в даному випадку, не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку розгляду питання щодо призначення позивачу належної йому одноразової грошової допомоги.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті заяви позивача та необхідності зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення за наслідками розгляду вказаної заяви, у визначеному законодавством України порядку, однак із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.
Водночас, вірним є висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дії Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової допомоги, оскільки вирішення питання про призначення грошової допомоги належить до компетенції Міністерства оборони України, а не Департаменту фінансів Міністерства оборони України. 
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, однак за неповного встановлення обставин справи і неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до помилкових висновків щодо мотивів задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року змінити в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови та викласти абзаци 2, 3 резолютивної частини рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року в такій редакції:
«Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 14 травня 2015 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».
Зобов`язати Міністерство оборони України (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.» 
В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови виготовлено 10 вересня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                          Н.В.Безименна

Судді                                                                                                              Л.В.Бєлова

                                                                                                              А.Ю.Кучма