ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«07» липня 2020 року
м. Харків
справа № 638/2429/19-ц
провадження № 22ц/818/1538/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря - Колосовської А.Р.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , представниця позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - Харківська міська рада, представник відповідача - Безродний О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року в складі судді Аркатової К.В.
в с т а н о в и в:
У лютому 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про зобов`язання забезпечення благоустроєним житловим приміщенням, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих №114 від 20 травня 1970 року, за дітьми: за ним, ОСОБА_3 1963 року народження, та ОСОБА_4 , 1958 року народження, закріплено квартиру АДРЕСА_1 , дозволено їхній тітці ОСОБА_5 сплачувати квартирну плату до досягнення ним та його сестрою повноліття.

Вказав, що на момент ухвалення рішення виконавчого комітету він перебував у Високогайському будинку дитини. До вказаної квартири переїхав на постійне місце проживання у 1974 році.

Зазначив, що згідно рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих №236/4 від 18 вересня 1974 року його прізвище « ОСОБА_1 » змінено на « ОСОБА_1 ».

Вказав, що з 1974 року до сьогодні він проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своєю родиною, а саме, дружиною - ОСОБА_8 та двома дітьми - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Іншого житла у власності або користуванні вони не мають, зареєстровані у вищевказаній квартирі, належним чином сплачують комунальні послуги.

Зазначив, що рішенням Дзержинської районної ради №59 від 06 березня 1984 року комунальна квартира АДРЕСА_1 визнана аварійною.

Як йому стало відомо у 2007 році здійснено розселення з вищевказаної комунальної квартири у зв`язку з її аварійністю, однак він та члени його сім`ї не розселені та іншого житла не отримали.

Вказав, що у липні 2017 року він звернувся до Харківської міської ради з заявою про надання йому та членам його сім`ї іншого благоустроєного житла, але отримав відмову з зазначенням, що права на отримання житла він не має, а вказана квартира не є аварійною.

Зазначив, що звертався до суду з позовом до виконавчого комітету Харківської міської ради про зобов`язання забезпечення благоустроєним житловим приміщенням в порядку адміністративного судочинства, однак провадження у справі закрито, оскільки спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Просив зобов`язати Харківську міську раду позачергово надати йому на сім`ю з чотирьох осіб благоустроєне житлове приміщення в межах м. Харкова відповідно до встановлених норм житлової площі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Вважав, що комунальна квартира АДРЕСА_1 визнана аварійною рішенням Дзержинської районної ради №59 від 06 березня 1984 року, яке не скасовано, тому вважати будинок придатним до проживання неможливо, що є підставою для надання йому іншого благоустроєного житлового приміщення; що інші органи, в тому числі Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», не наділені повноваженнями вирішувати питання про те, чи є будинок аварійним; що законодавець не пов`язує обов`язок надання квартири з зарахуванням на квартирний облік у випадку, якщо будинок визнано таким, що підлягає знесенню.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду Сащенка І.С. від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без руху.

Ухвалою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Сащенка І.С., Коваленко І.П., Овсяннікової А.І. від 17 березня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року; відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року; зупинено дію оскаржуваного рішення суду; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Сащенка І.С., Коваленко І.П., Овсяннікової А.І. від 30 березня 2020 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

23 квітня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 638/2429/19 (22ц/818/1538/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року в складі судді Аркатової К.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про зобов`язання забезпечення благоустроєним житловим приміщенням та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Бурлака І.В., судді колегії Хорошевський О.М., Яцина В.Б.

Ухвалою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бурлака І.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. від 27 квітня 2020 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бурлака І.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. від 16 червня 2020 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1  необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що підстави для покладення на Харківську міську раду обов`язку із забезпечення позивача житловим приміщенням відсутні, оскільки будинок, де розташована квартира позивача, у списках аварійних та ветхих не перебуває, а рішення виконавчого комітету міської ради від 27 червня 1990 року № 157 про відселення мешканців втратило чинність з закінченням у 1991 року, та на час його прийняття позивач у вказаній квартирі не проживав, тому його права та інтереси не порушені.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих №114 від 20 травня 1970 року, за дітьми: за позивачем ОСОБА_3 , 1963 року народження, та ОСОБА_4 , 1958 року народження, які є круглими сиротами, та виховувалися у дитячих закладах, закріплено двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Дозволено їхній тітці ОСОБА_5 сплачувати квартирну плату до досягнення дітьми повноліття (а. с. 8).
Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих № 236/4 від 18 вересня 1974 року прізвище ОСОБА_1 змінено на « ОСОБА_1 » (а. с. 9).

Комісією районного виконавчого комітету 02 березня 1984 року обстежено житловий будинок АДРЕСА_3 та встановлено, що дерев`яні перекриття перебувають у аварійному стані та потребують заміни на залізобетонні. Конструкція крівлі постраждала від загоряння у 1983 році та також перебуває в аварійному стані. За висновками комісії проживання мешканців у будинку небезпечно, потребує відселення мешканців та проведення комплексного капітального ремонту, після чого будівлю використовувати як адміністративну (а. с. 28).

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради народних депутатів від 06 березня 1984 року №59 затверджено технічний висновок комісії про стан квартир у житловому будинку по   АДРЕСА_3 визнано квартири АДРЕСА_3 аварійними через аварійні перекриття та покрівлю; зобов`язано житлово-експлуатаційне об`єднання Дзержинського району встановити контроль за технічним станом квартир; паспортний відділ районного відділу внутрішніх справ вжити заходів щодо недопущення додаткової прописки громадян у вказані квартири; квартирному відділу забезпечити контроль за постановкою на квартирний облік за місцем роботи громадян, що мешкають в аварійних квартирах (а. с. 29).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 27 червня 1990 року №157 «Про відселення сімей з квартир АДРЕСА_6 АДРЕСА_1 та виділення приміщення Харківському об`єднанню учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС» для створення необхідних умов роботи Харківського об`єднання учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, враховуючи розпорядження виконкому №156 від 25 квітня 1990 року «Про виділення приміщення Харківському об`єднанню учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», вирішено дозволити Дзержинському райвиконкому здійснити відселення мешканців з квартир АДРЕСА_6 АДРЕСА_1 (будинок визнаний ветхим згідно рішення Дзержинського райвиконкому від 06 березня 1984 року № 59) згідно списку; відділу з обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому спланувати та виділити 360 кв м загальної площі в 1990 році за рахунок житлового фонду місцевих Рад 1991 року; Харківському об`єднанню учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС провести необхідний ремонт та використати квартири АДРЕСА_7 у якості нежитлового приміщення для розміщення своїх служб; конторі нежитлового фонду міського житлового управління укласти договір з Харківським об`єднанням учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на оренду приміщення по АДРЕСА_3; просити виконком обласної ради народних депутатів виключити квартири АДРЕСА_7 з переліку житлового фонду та перевести у нежитловий (а. с. 26-27).

Згідно копії паспорта громадянина України НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , з 16 травня 1991 року (а. с. 11).

Разом з тим, як вбачається з повідомлення Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 22 листопада 2016 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , з 07 квітня 1992 року (а. с. 13).

ОСОБА_1 зареєстрований та мешкав за зазначеною адресою разом з дружиною - ОСОБА_8 та синами - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с. 12).

З довідки виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 03 грудня 2002 року вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає у вищевказаній квартирі, прописаний з 1992 року. Також, у вказаній квартирі зареєстровані його сестра ОСОБА_12 , її чоловік та дочка, а також дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_8 з 14 серпня 1992 року, та двоє їхніх синів: ОСОБА_9 з 20 серпня 2003 року та ОСОБА_10 з 07 квітня 1992 року. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_12 , технічний стан будинку та характеристика житлової площі - аварійна згідно рішення № 157 від 27 червня 1990 року. Сусідом по квартирі є ОСОБА_13 з сім`єю з трьох осіб (а. с. 18, 168). 

Сестра позивача - ОСОБА_12 отримала ордер на житло за адресою: АДРЕСА_9 , на свою сім`ю (а. с. 19, 52).

У 2010 році ОСОБА_14 зверталась до суду з позовом до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2010 року позов ОСОБА_14 - задоволено та визнано за нею право власності на вказану квартиру. Однак, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задоволено; заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2010 року - скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_14 - відмовлено (а. с. 14-17).

При розгляді даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 в установленому порядку набув право користування вказаним житловим приміщенням. ОСОБА_14 відкрито користувалась квартирою АДРЕСА_1 , провела за власні кошти реконструкцію та ремонт. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації отримала відповідний технічний висновок, згідно якого основні конструкції перепланування зазначеної квартири знаходяться в задовільному технічному стані, деформацій не мають та придатні для подальшої експлуатації. Реконструкція велася за кошти ОСОБА_14 ; реконструкцію закінчено, що підтверджується технічним паспортом, виданим 06 серпня 2010 року Комунальним підприємством «Харківське міське БТІ».

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

22 листопада 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано (а. с. 85).

Як вбачається з відповіді Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради від 07 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні безоплатної житлової площі у м. Харкові, оскільки він не перебуває на квартирному обліку, та кошти для купівлі житла для пільгових категорій громадян виділяються з бюджету, що планується заздалегідь, та на даний час відсутні (а. с. 30-33).

Відповідно до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 року № 756/17 та акту приймання-передачі від 20 вересня 2017 року квартира АДРЕСА_1 прийнята до комунальної власності територіальної громади м. Харкова від громадянки ОСОБА_15 . Право власності територіальної громади зареєстровано належним чином, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 травня 2018 року № 123977010 (а. с. 36-40, 50-51).

З відповіді Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 30 жовтня 2017 року № 16228 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова згідно рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 року № 756/17 та відображається на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Інформація щодо виключення вказаної квартири з житлового фонду та переведення у нежитловий фонд відсутня. Договір оренди приміщень у будинку за вказаною адресою з Харківським об`єднанням учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не укладався (а. с. 46).

Відомості щодо державної реєстрації Харківського об`єднання учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відсутні, що підтверджується листом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 19 грудня 2017 року № 2018-2017/08.03-19 (а. с. 49).

Як вбачається з паспорта готовності до роботи в опалювальний період Комунального підприємства «Жилкомсервіс» та акту № 173/4590 від 14 червня 2017 року готовності до опалювального періоду 2017-2018 року, будинок АДРЕСА_3 підготовлений до експлуатації в зимових умовах 2017-2018 року, система опалення готова до експлуатації (а. с. 158-159, 160-161).

З відповіді Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради від 27 жовтня 2017 року вбачається, що переселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 до іншого житла не передбачалось з причини, що на час прийняття рішення виконавчого комітету міської ради про дозвіл Дзержинському райвиконкому виконати відселення мешканців квартир АДРЕСА_7 (№ 157 від 27 червня 1990 року) ОСОБА_1 у цьому будинку не мешкав та не був прописаний (зареєстрований). ОСОБА_1 не перебуває на черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов Він звертався щодо надання іншого впорядкованого житла, на що йому надавались детальні усні та письмові пояснення, зокрема, щодо того, що рішення про його відселення з вказаного житлового приміщення не приймалось (а. с. 164-165, 166).

На підтвердження сплати за комунальні послуги за вказаною адресою ОСОБА_1 надано копії квитанцій (а. с. 53-59).

Згідно зі  статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Відповідно до статті 110 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Статтею 111 ЖК УРСР передбачено, що якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв`язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації, - цією організацією.

Якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв`язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

За правилами статті 112 ЖК УРСР, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до статті 113 ЖК УРСР надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.

Згідно із вимогами статті 50 ЖК УРСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 54 цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям інвалідів і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами.

Відповідно до підпункту 2 пункту а) статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року № 189 затверджено Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання (далі - Положення № 189).

Пунктом 5 Положення № 189 передбачено, що якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту.

В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.

Пунктами 11 та 12 вказаного Положення передбачено, що якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.

Виконавчий комітет обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів розглядає подані матеріали і приймає рішення про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку. 

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 закріплена за позивачем рішенням виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих №114 від 20 травня 1970 року.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради народних депутатів від 06 березня 1984 року №59 затверджено технічний висновок комісії про стан квартир у житловому будинку по АДРЕСА_3  та визнано квартири АДРЕСА_3 аварійними через аварійні перекриття та покрівлю.
У зв`язку з чим, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 27 червня 1990 року №157 вирішено дозволити відселення мешканців з квартир АДРЕСА_6 АДРЕСА_1 , та покладено на відділ з обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому обов`язок спланувати та виділити 360 кв м загальної площі в 1990 році за рахунок житлового фонду місцевих Рад 1991 року.

Зазначені приміщення повинні були бути в подальшому переведені у нежитловий фонд та використовуватися Харківським об`єднанням учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у якості нежитлового приміщення для розміщення своїх служб на підставі договору оренди.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 до сьогодні перебуває у житловому фонді та не переведена до нежитлового. 

Договір оренди приміщень у будинку за вказаною адресою з Харківським об`єднанням учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не укладався, та взагалі така юридична особа не зареєстрована. 

Місце проживання позивача у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано згідно штампу у його паспорті у 1991 році, а згідно даних Комунального підприємства «Жилкомсервіс» у 1992 році, тобто вже після прийняття зазначеного рішення виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 27 червня 1990 року про відселення мешканців.

Як вбачається з відповіді Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської рад від 27 жовтня 2017 року, переселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 до іншого житла не передбачалось з причини, що на час прийняття рішення виконавчого комітету міської ради про дозвіл Дзержинському райвиконкому виконати відселення мешканців квартир АДРЕСА_7 (№ 157 від 27 червня 1990 року) ОСОБА_1 у цьому будинку не мешкав та не був зареєстрований.

Як роз`яснено у відповіді Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради від 07 липня 2017 року, вищезазначене рішення виконкому № 157 від 27 червня 1990 року втратило силу зі спливом у 1991 року згідно пункту 2 цього рішення, хоча й не було виконано у повному обсязі через відсутність вільної житлової площі для відселення громадян (а. с. 91).

Крім того, як встановлено судами при розгляді справи за позовом ОСОБА_14 до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вона провела за власні кошти реконструкцію та ремонт вказаної квартири. Основні конструкції перепланування зазначеної квартири знаходяться в задовільному технічному стані, деформацій не мають та придатні для подальшої експлуатації, що підтверджується технічним висновком.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2010 року право власності на вказану квартиру визнано за ОСОБА_14 , однак, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року вказане рішення суду скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_14 - відмовлено (а. с. 14-17).

Також, вказана квартира була предметом іпотеки, що підтверджується копією договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 09 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. за № 1539 (а. с. 44-45).

На теперішній час вказана квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Харкова згідно рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 року № 756/17 та відображається на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Таким чином, оскільки судом не встановлено обставин, передбачених статтею 110 ЖК УРСР для виселення громадян з жилого будинку, зокрема, знесення будинку, загрози обвалу житлового приміщення чи його переобладнання у нежиле, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для покладення на Харківську міську раду обов`язку надання ОСОБА_1 іншого благоустроєного жилого приміщення не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що комунальна квартира АДРЕСА_1 визнана аварійною рішенням Дзержинської районної ради №59 від 06 березня 1984 року, яке не скасовано, тому вважати будинок придатним до проживання неможливо; що інші органи, в тому числі, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», не наділені повноваженнями вирішувати питання про те, чи є будинок аварійним, судова колегія відхиляє, оскільки матеріали справи свідчать про те, що після прийняття зазначеного рішення вказану квартиру з житлового фонду не вилучено, натомість в подальшому її реконструйовано та відремонтовано ОСОБА_14 .

Клопотань щодо призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з приводу вирішення питання придатності чи непридатності житла для проживання, його стану та можливості проживання у квартирі на теперішній час позивачем не заявлено та вищевикладені обставини щодо можливості проживання у квартирі АДРЕСА_1 , не спростовано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що законодавець не пов`язує обов`язок надання квартири з постановкою на квартирний облік у випадку, якщо будинок визнано таким, що підлягає знесенню, не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 (з наступними змінами) визначено підстави постановки на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і в цей перелік не включено випадки знесення житлового будинку.

Згідно пункту 37 наведених Правил жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів УРСР.

Отже, законодавець не пов`язує обов`язок надання квартири з постановкою на квартирний облік у випадку, передбаченому статтею 111 ЖК УРСР.

Однак, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є саме відсутність обставин, передбачених ЖК УРСР для надання іншого житлового приміщення, зокрема, щодо знесення будинку, а не його не перебування на квартирному обліку.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та ґрунтується на засадах верховенства права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Також, поновлюється дія оскаржуваного рішення, зупиненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року - залишити без змін.
Поновити дію рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2019 року, зупинену ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 липня 2020 року.