ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6193/20 Справа № 2-2468/10 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К.Л. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є акціонерне товариство “Оксі Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
                        В С Т А Н О В И Л А:
07 вересня 2010 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є акціонерне товариство “Оксі Банк”, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/138474/3174/73 у розмірі 179098,92 гривень та судових витрат.
       Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року позов АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/138474/3174/73 від 18 листопада 2007 року у розмірі 176096 грн. 36 коп., яка складається з: 66961,82 грн. – сума неповернутого кредиту, 21086,36 грн. – сума несплачених процентів, 88048,18 грн. – пеня за прострочений платіж. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" судові витрати за сплату судового збору в розмірі 176 грн. 10 коп. (а.с.197-200).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, а у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, позовні вимоги задовольнити частково, зменшивши розмір пені за кредитним договором №014/138474/3174/73 від 18 жовтня 2007 року до 5000 грн.; зменшити розмір заборгованості за відсотками за кредитним договором №014/138474/73 від 18 жовтня 2007 року до 1965, 89 грн. Вирішити питання судових витрат (а.с.203-209).
В порядку ст. 360 ЦПК України, від АТ “Райффайзен Банк Аваль” правонаступником якого є акціонерне товариство “Оксі Банк”, надійшов відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 18 листопада 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № 014/138474/3174/73, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 68500 грн., строком на 48 місяців з 18.10.2007 року по 18.10.2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,50% річних та зобов`язався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, кінцевий строк погашення кредиту 18.10.2011 року. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, перерахувавши кошти в розмірі 68500 гривень на поточний рахунок № НОМЕР_1 відповідачу, що підтверджуються меморіальним валютним ордером № OH1X99731 від 18.10.2007 року, які надалі на підставі заяви на видачу готівки № 006H9380 від 18.10.2007 року були зняті відповідачем (а.с.101-105, 162-164).
На теперішній час, відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав та станом на 18.08.2010 року, сума заборгованості складає: 179098,92 грн., яка складається з: 66961,82 грн. – сума неповернутого кредиту, 21086,36 грн. – сума несплачених процентів, 91050,74 грн. – пеня за прострочений платіж (а.с. 106).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, зобов`язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості по тілу, процентам і пені підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача. З урахуванням принципу співмірності і справедливості, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, суму нарахованої позивачем пені зменшено до розміру завданої шкоди, до 88048,18 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положень ст. 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав та станом на 18.08.2010 року сума заборгованості складає 179098,92 грн., яка складається з: 66961,82 грн. - сума неповернутого кредиту, 21086, 36 грн. - сума несплачених процентів, 91050,74 грн. - пеня прострочений платіж. 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, зобов`язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості по кредиту, процентам і пені підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача. 
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції і відхиляє доводи апелянта, що вимога про стягнення з відповідача процентів повинна бути задоволена частково, в сумі 1965,89 грн., оскільки позивачем на адресу відповідача 14.03.2008 року була направлена вимога позивача про дострокове повернення коштів та з цього моменту кредитний договір припиняє свою дію, оскільки позивачем на адресу відповідача 29.02.2008 року за вихідним № 1652-П було направлено повідомлення про суму заборгованості, та 14.03.2008 року за вихідним № 1657-П попередження про дострокове стягнення суми заборгованості, а не вимогу про дострокове погашення всієї суми боргу за договором кредиту. 
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суд в постанові від 20 лютого 2019 року у справі №372/3743/15-ц.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Реалізація кредитором права на дострокову вимогу про повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги.
Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією.
Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усіє суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Відповідно до пункту 3.13 кредитного договору банк має право вимагати, а позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, що визначені цим договором, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Договору, та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, у т.ч. у випадку відмови Позичальника від зміни умов Договору в порядку, передбаченому п. 3.9-3.11., 6.3., 6.7. цього Договору. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене Позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання Позичальнику відповідного повідомлення від Банка з вимогою дострокового погашення.
Відповідно до п.6.6 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення Позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках, передбачених цим Договором. 
Позивач надіслав на адресу відповідача наступні документи: 29 лютого 2008 року повідомлення про суму заборгованості (сума заборгованості складає 5005,13 грн.), а 14 березня 2008 року попередження про дострокове стягнення суми заборгованості (сума заборгованості складає 5230,44 грн.).
Звернення банку до суду з позовом до позичальника про стягнення достроково усієї заборгованості у вересні 2010 року є способом повідомлення позичальника про вимогу дострокового повернення усієї суми кредиту в порядку реалізації кредитором свого права, передбаченого частиною 2 ст. 1050ЦК України.
Одночасно таке звернення до суду є зміною банком строку дії кредитного договору з 18.10.2011 року на 07.09.2010 року.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що у зв`язку з невиконанням боржником умов кредитного договору виникла заборгованість, яку слід достроково, до закінчення дії кредитного договору стягнути з нього на користь кредитора. Розмір заборгованості підтверджений розрахунком банку та не спростований боржником.
Розрахунок містить вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими в межах дії строку кредитного договору та враховує ті платежі, які частково сплачені відповідачем.
Доводи апеляційної скарги щодо зменшення пені до 5000 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання, вірно застосував до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшив її до розміру завданої шкоди. 
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду бути залишено без змін.
       Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 11 вересня 2020 року.

Судді: