ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1688/19(ПР/280/32/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 р. (суддя Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі №280/1688/19 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Запорізької області,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов`язати  Апеляційний суд Запорізької області здійснити перерахунок суддівської винагороди за березень-липень 2019 р., виходячи із розміру посадового окладу 92 208 грн. із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру його посадового окладу, здійснивши донарахування в розмірі 97     219,26 грн. суддівської винагороди та сплатити суддівську винагороду після утримання податків і зборів; зобов`язати  Апеляційний суд Запорізької області здійснити перерахунок компенсації позивачу за час невикористаної в Апеляційному суді Запорізької області відпустки в розмірі 51531,37 грн.; у разі невиконання Апеляційним судом Запорізької області даного обов`язку в добровільному порядку, стягнути з Апеляційного суду Запорізької області в примусовому порядку на користь позивача несплачену суддівську винагороду за березень-липень 2019 р. в розмірі 97219,26 грн. і 51531,37 грн. компенсації за час невикористаної в Апеляційному суді Запорізької області відпустки після утримання податків і зборів.
В обґрунтування  позовних вимог позивач зазначав, що внаслідок протиправних дій відповідача у березні-липні 2019 р. йому було сплачено суддівську винагороду як судді Апеляційного суду Запорізької області з порушенням статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 р. у справі №280/602/19, що набрало законної сили, встановлена протиправність нарахування Апеляційним судом Запорізької області суддівської винагороди позивача без застосування регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду Запорізької області.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 р. позов задоволено частково. Суд першої інстанції зобов`язав Апеляційний суд Запорізької області здійснити перерахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за березень-липень 2019 р., виходячи із розміру посадового окладу 92 208 грн., із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру посадового окладу, здійснивши донарахування в розмірі 97219,26 грн. суддівської винагороди та сплатити суддівську винагороду після утримання податків і зборів. Також зобов`язано Апеляційний суд Запорізької області здійснити перерахунок та сплатити компенсацію судді ОСОБА_1 за час невикористаної в Апеляційному суді Запорізької області відпустки в розмірі 41225,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Державною судовою адміністрацією України.
Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник вказує, що Указом Президента України № 297/2018 від 28 вересня 2018 р. позивача не було переведено з посади  судді Апеляційного суду Запорізької області на посаду судді Запорізького апеляційного суду. З 05 жовтня 2018 р. Апеляційний суд Запорізької області припинив свою діяльність і розпочав процедуру ліквідації, тому у період березень-липень 2019 р. позивач правосуддя не здійснював. У зв`язку з цим, відповідно до частини 10 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при нарахуванні позивачу суддівської винагороди до базового розміру посадового окладу регіональний коефіцієнт 1,2 додатково застосовано не було. Застосування регіонального коефіцієнту залежить від розташування суду, в якому суддя здійснює правосуддя, тобто від кількості постійного населення відповідного населеного пункту та факту здійснення суддею правосуддя. Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм права викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 804/3609/18. Скаржник також вказує, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 р. у справі № 280/602/19 відкрито касаційне провадження. У зв`язку з наведеним, на думку скаржника, Апеляційний суд Запорізької області правомірно нарахував позивачу суддівську винагороду без застосування регіонального коефіцієнта за березень-липень 2019 р.
У письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Позивач зазначає, що є суддею, повноваження якого з березня 2006 р. не припинялись, проте не здійснював правосуддя з незалежних від нього причин. На підставі наказу №242-к від 05 жовтня 2018 р. було визначено проводити виплату суддівської винагороди із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,2. Інший наказ про виплату суддівської винагороди без застосування регіонального коефіцієнту 1,2 не приймався. У січні 2019 р. застосування регіонального коефіцієнту 1,2 припинено без змін правових підстав і змін в законодавстві. Відповідно до пункту 3.4 рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04 грудня 2018 р. суддівська винагорода (складовою частиною якого є регіональний коефіцієнт) не може залежати від здійснення чи нездійснення правосуддя суддею з незалежних від судді причин, не зумовлених його поведінкою. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі №804/3609/18 є безпідставним, оскільки обставини в тій справі не є подібними. Також зазначає, що з урахуванням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 р., з`ясуванню у цій справі підлягає лише розмір донарахування суддівської винагороди позивача за березень-липень 2019 р. і компенсації за час невикористаної відпустки.
Позивач у судовому засіданні просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу - без задоволення.
Скаржник та відповідач у поданих до суду заявах просили здійснювати апеляційний перегляд справи без участі уповноважених представників.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України № 3433-ІV від 09 лютого 2006 р. ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді Апеляційного суду Запорізької області. У квітні 2018 р. позивач успішно пройшов кваліфікаційне оцінювання і рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03 серпня 2018 р. за №231/пс-18 рекомендований до переведення на посаду судді Запорізького апеляційного суду. Рішенням Вищої ради правосуддя за №2681/0/15-18 від 21 серпня 2018 р. внесено подання Президенту України про переведення на посади суддів Запорізького апеляційного суду позивача та інших суддів апеляційного суду Запорізької області. Згідно Указів Президента України від 29.12.2017 № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" Апеляційний суд Запорізької області припинив здійснювати правосуддя. Указом Президента України №297/2018 від 28 вересня 2018 р. суддів Апеляційного суду Запорізької області в кількості 17 осіб переведено на посади суддів Запорізького апеляційного суду. Позивача даним Указом переведено не було. З початком діяльності з 05 жовтня 2018 р. Запорізького апеляційного суду, Апеляційний суд Запорізької області припинив свою діяльність і розпочалась процедура його ліквідації. В жовтні і листопаді 2018 р. відповідно до приписів частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з тим, що позивач не здійснював правосуддя, передбачені цією статтею доплати до посадового окладу не нараховувались. На виконання рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04 грудня 2018 р. з 04 грудня 2018 р. Апеляційним судом Запорізької області позивачу нараховано і сплачено суддівську винагороду, яка складалась із посадового окладу із застосуванням регіонального коефіцієнту та доплати за вислугу років. З січня по 02 липня 2019 р. відповідачем при нарахуванні позивачу суддівської винагороди до базового розміру посадового окладу, додатково не застосовано регіональний коефіцієнт 1,2.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності власних дій та прийнятих рішень.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Скаржником оскаржено рішення суду першої інстанції в повному обсязі. Проте, наведені ним в апеляційній скарзі доводи стосуються лише висновків суду першої інстанції щодо застосування регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру посадового окладу позивача. Отже, рішення суду першої інстанції підлягає перевірці судом апеляційної інстанції в межах зазначених доводів.  
Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 р. № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 22       розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 р. отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень       Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до підпункту 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Підпунктом «б» підпункту 3 пункту 24 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, зокрема, що з 1 січня 2019 р.: для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Таким чином, суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді, має право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Як встановлено судом першої інстанції, позивач пройшов кваліфікаційне оцінювання та підтвердив свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, відтак, має право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до частини 2, пункту 3 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Відповідно до  частини  4       статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,2, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб.
Таким чином, регіональний коефіцієнт залежить від того, до якого штату суду зарахований суддя і в якому регіоні цей суд розташований. Колегія суддів звертає увагу, що регіональний коефіцієнт не є доплатою, вичерпний перелік яких наведено у частини 2 статті 135  Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Регіональний коефіцієнт є частиною посадового окладу, що виплачується судді в залежності від міста розташування суду, в якому суддя здійснює правосуддя. Зазначений правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 31 січня 2019 р. у справі №804/3609/18.  
Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору щодо застосування до посадового окладу судді регіонального коефіцієнту 1,2 визначальним є встановлення обставини перебування позивача у штаті суду, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб. 
Як встановлено судом першої інстанції, позивач пройшов кваліфікаційне оцінювання та підтвердив професійну здатність здійснювати правосуддя, однак у спірний період його не було переведено до іншого суду. Право позивача на отримання посадового окладу та доплат до посадового окладу відповідачем не заперечується. Однак, підстави для застосування до посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,2 за період березень-липень 2019 р. у відповідності до частини 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на думку колегії суддів, відсутні.  Не підлягає, у зв`язку із цим, і донарахування компенсації за час невикористаної в Апеляційному суді Запорізької області відпустки із застосуванням зазначеного регіонального коефіцієнту.
Колегія суддів погоджується із доводами скаржника про те, що регіональний коефіцієнт є додатковою виплатою за навантаження при здійсненні правосуддя в суді в залежності від населеного пункту, в якому він розташований. У спірний період позивач не здійснював правосуддя, відповідно, не мав ніякого професійного навантаження. Компенсацією тривалості процесу переведення позивача до іншого суду після ліквідації Апеляційного суду Запорізької області є виплата йому грошового забезпечення, яке складається із посадового окладу та доплат до посадового окладу у розмірі, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 для суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання.  
               Щодо доводів позивача про врахування висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні № 11-р/2018 від 04 грудня 2018 р., колегія суддів зазначає, що цим Рішенням визнано такими, що не відповідає Конституції України положення частини десятої статті 133 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України „Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, за яким „суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу",для цілей застосування окремих положень Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VІII зі змінами, а саме: - частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду; - частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації; - частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.
При цьому, перелік доплат до посадового окладу був визначений у частини 2 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України „Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІII, і складався із: 1) вислуги років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) наукового ступеню; 4) роботи, що передбачає доступ до державної таємниці.
Застосування регіонального коефіцієнту до посадового окладу судді цим Законом не передбачалось і Конституційним Судом України на предмет відповідності Конституції України, не вивчалось.  
Щодо доводів позивача про обов`язковість висновків та встановлених обставин у справі №280/602/19.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 р., залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 р., у справі №280/602/19 зобов`язано Апеляційний суд Запорізької області здійснити перерахунок суддівської винагороди позивача із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,2 при обчисленні базового розміру його посадового окладу за січень 2019 року. 
Колегія суддів зазначає, що згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, обставини, тобто фактичні дані. Висновки суду першої та апеляційної інстанцій в інших справах не визначені Кодексом адміністративного судочинства України обов`язковими для застосування. 
Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 р. в адміністративній справі №280/1688/19  - скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили 01 липня 2020 р. та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням пункту 3 Розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №540-ІХ від 30 березня 2020 р.
                    Повний текст постанови складено 01 липня 2020 р.
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук