Постанова
Іменем України
23 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 296/3874/19
провадження № 61-13276св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира у складі судді 
Сингаївського О. П. від 10 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С., від 25 червня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмову у передачі йому в оренду земельної ділянки площею 25,0830 га для сінокосіння на території Коростенського району та зобов`язання відповідача передати йому цю земельну ділянку.

 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 
2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, відмовлено  ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.
 
Судові рішення мотивовані тим, що подана позивачем позовна заява підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що спір стосується земельних правовідносин, а тому підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У квітні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання недійсною відмову у передачі йому в оренду земельної ділянки.
 
10 травня 2019 року Корольовський районний суд м. Житомира постановив ухвалу про відмову позивачу у відкритті провадження у справі.
 
Таку позицію суду першої інстанції підтримав суд апеляційної інстанції, 
прийнявши 25 червня 2019 року постанову про залишення ухвали місцевого суду від 10 травня 2019 року без змін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у передачі йому в оренду земельної ділянки площею 25,0830 га для сінокосіння на території Коростенського району та зобов`язати відповідача передати йому цю земельну ділянку в оренду строком на 49 років.
 
Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.
 
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України у вказаній редакції громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу.
 
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина сьома статті 118 ЗК України у вказаній редакції).
 
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України у зазначеній редакції).
 
Згідно з частиною десятою статті 118 ЗК України у тій же редакції відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
 
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що якщо особа звертається до повноважного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідні рішення, то у цих правовідносинах зазначений орган реалізує управлінські функції. А тому спори про оскарження таких його рішень належать до юрисдикції адміністративного суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду
від 16 січня 2019 року у справі № 361/2562/16-а та від 22 січня 2019 року у справі № 371/957/16-а).
 
Відмова особі у передачі земельної ділянки у власність не є порушенням речового права, якщо тільки немає обставин, які свідчать про наявність у цієї особи або інших заінтересованих осіб речових прав щодо такої земельної ділянки.
 
У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні в оренду земельної ділянки, який не було реалізовано внаслідок відмови відповідача у наданні згоди на передачу такої земельної ділянки.
 
Наявність існуючого речового права позивача на цю земельну ділянку судом не встановлено, тому доводи касаційної скарги про те, що цей спір є приватно-правовим не ґрунтується на матеріалах справи.
 
Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які постановлені з урахуванням зазначених обставин та з додержанням норм процесуального права.
 
З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги про те, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства є безпідставними.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 
2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 червня 
2019 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара