КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 756/13413/18                                         Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М. 
Провадження № 22-ц/824/8790/2020                                    Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 вересня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку,-
 
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завдатку. Зазначила, що 20 травня 2018 року між нею та відповідачем був укладений договір № АІ-4052L відповідно до умов якого вона доручила, а відповідач  зобов`язався виконати роботу по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій. За умовами договору вона зобов`язувалася сплатити вартість робіт, що складає 15 162,00 грн., а відповідач після сплати зобов`язався передати у її власність виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору, тобто, до 03 липня 2018 року. За цим договором нею були сплачені грошові кошти у сумі 15162,00 грн., з яких - 7500 грн. завдаток. В порушення умов договору відповідач прострочив виконання зобов`язань та передав їй ПВХ конструкції лише 29 липня 2018 року. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь суму завдатку в розмірі 15 000,00 грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про задоволення її позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при укладенні договору із ОСОБА_2 нею було сплачено завдаток в сумі 7500 грн. Оскільки ОСОБА_2 порушив зобов`язання щодо виготовлення та передачі їй ПВХ конструкцій, він був зобов`язаний згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України повернути завдаток у подвійному розмірі. Відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її позову. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 травня 2018 року між   ОСОБА_1  (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) був укладений договір №АІ-4052L відповідно до умов якого замовник поручає, а виконавець зобов`язується виконати роботу по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Відповідно до цього договору вартість виробів склала 15 162,00 грн.: 7500 грн. - завдаток, 7662 грн. - борг до передачі у власність.
ОСОБА_1   було сплачено вказані суми в повному обсязі. Відповідач виконав свої зобов`язання з виготовлення та передачі у власність позивачу ПВХ конструкцій 29 липня 2018 року.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1    до ОСОБА_2 про стягнення завдатку в подвійному розмірі.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
 Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Частиною 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.
Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Встановлено, що відповідачем було виконано зобов`язання за договором №АІ-4052L від 20 травня 2018 рокута передано ОСОБА_1 ПВХ конструкції 29 липня 2018 року. 
При цьому ОСОБА_1 не відмовилася від договору та прийняла виготовлені відповідачем ПВХ конструкції. 
Враховуючи, що  визначені як завдаток кошти сплачені ОСОБА_1 в рахунок часткової оплати вартості замовлення, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Також підставою для звернення з даним позовом ОСОБА_1 визначила прострочення ОСОБА_2 виконання замовлення за договором №АІ-4052L від 20 травня 2018 року. У п. 4.2. договору на виготовлення ПВХ конструкцій зазначено, що у разі прострочення виконання своїх зобов`язань виконавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості замовлення за кожен робочий день прострочки.  Відтак, укладеним сторонами договором було визначено іншу відповідальність за прострочення  виконавцем своїх зобов`язань у вигляду неустойки. Повернення виконавцем завдатку у подвійному розмірі могло мати місце лише у випадку розірвання договору/відмови від нього замовника.    
Доводи апеляційної скарги   не спростовують висновків суду першої інстанції.
Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року. 
 
Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                Крижанівська Г.В.