ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/775/17  Номер провадження 22-ц/814/1589/20	Головуючий у 1-й інстанції Харченко  В. Ф.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю. 
суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 
на рішення Семенівського районного суду Полтавської області, ухвалене 24 квітня 2020 року у складі судді Харченка В.Ф.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Семенівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину,-

В С Т А Н О В И В :
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я відповідачів від 12 березня 2013 року, якими за кожним із відповідачів визнано право на Ѕ частину земельної частки (паю) розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, та Ѕ частину земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності ВАТ "Веселоподільський Бурякорадгосп", розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
В обґрунтування позовних вимог вказував, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 , він, як його неповнолітній син, вважався таким, що прийняв усю спадщину свого батька. 
Всупереч вимогам чинного законодавства відповідачами було отримано свідоцтва про право на спадщину вже успадкованого ним майна.
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 березня 2013 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване у реєстрі за № 147, посвідчене нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори на 1/2 частку спадкового майна, яке складається із права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності ВАТ «Веселоподільський Бурякорадгосп», розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлому 29 лютого 2008 року ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ НОМЕР_1  0307545, та права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності ВАТ «Веселоподільський Бурякорадгосп», розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, яке належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ НОМЕР_1  0307642 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх прав.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 березня 2013 року, видане на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване у реєстрі за № 149, посвідчене нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори на 1/2 частку спадкового майна, яке складається із права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності ВАТ «Веселоподільський Бурякорадгосп», розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлому 29 лютого 2008 року ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ НОМЕР_1  0307545, та права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності ВАТ «Веселоподільський Бурякорадгосп», розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, яке належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ НОМЕР_1  0307642 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх прав.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , просили скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 (а.с. 7), який проживав та був зареєстрований у с. Єгорівка Семенівського району Полтавської області (а.с .6).
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5), тому на момент смерті батька був неповнолітньою дитиною у віці 15 років.
Сторонами визнано, що спадкодавець ОСОБА_4 є рідним братом відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, зокрема земельна частка (пай) розміром 3,18 га. розташована на території Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області (а.с. 8).
Згідно довідок відділу Держземагенства у Семенівському районі Полтавської області від 12 лютого 2013 року № 01-26/360, № 01-26/361 померлому ОСОБА_4 належало дві земельних частки (паї): сертифікат серія ПЛ № 0307545, загальною площею 3,42 в умовних кадастрових гектарах, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 86569,40 грн. (а.с. 81-82), сертифікат серія ПЛ № 0307642, загальною площею 3,42 в умовних кадастрових гектарах, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 86569,40 грн. (а.с. 83-84).
Заповіт ОСОБА_4 не складав.
12 червня 2017 року позивач звернувся до Семенівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , але нотаріусом йому повідомлено, що свідоцтва про право на спадщину видано 05 березня 2013 року іншим спадкоємцям (а.с. 2).
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.
Апелянтами не оспорюються фактичні обставини справи. Їх доводи зводяться до тверджень про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, а також не звернення позивача до нотаріуса для оформлення спадщини із досягненням повноліття.
Відповідно до ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. 
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Таким чином, ОСОБА_1 вважаться таким, що прийняв спадщину після смерті батька в силу свого неповнолітнього віку на час відкриття спадщини. Факт не звернення позивача до нотаріуса не впливає на факт прийняття ним спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Законом встановлено обов`язок звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, проте не визначено строку звернення із відповідною заявою. Отже, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до нотаріуса.
Посилання апелянтів на пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності є безпідставними.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Враховуючи, що про факт порушення своїх прав, а саме про отримання іншими спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину, позивач дізнався 12 червня 2017 року (т. 1 а.с. 2), ним не було пропущено строку позовної давності.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2  залишити без задоволення. 
Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 

Судді                                                                        П.С. Абрамов

Л.М. Хіль