ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5826/20 Справа № 175/3322/16 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борисова С.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу, – 

                                В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до суду до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу. Із врахуванням поданих уточнень до позовної заяви, ПАТ «Акцент-Банк» просило суд: стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за Договором фінансового лізингу №AB00A+00730067 від 23 вересня 2015 року у розмірі 229 569,60 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за Договором фінансового лізингу №AB00A+00730067 від 23 вересня 2015 року, за Договорами поруки №AB00A+00730067 від 23 вересня 2015 року суму боргу у розмірі 1 000 грн; визнати недійсною довіреність № 14 від 23 вересня 2015 року, видану від імені ПАТ «Акцент-Банк» на ім`я ОСОБА_5 з моменту її вчинення; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля на ім`я ОСОБА_6 ; скасувати державну реєстрацію прав власності на спірний автомобіль та визнати недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_6 ; скасувати державну реєстрацію прав власності на спірний автомобіль; визнати недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_2 від 15 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 ; витребувати у ОСОБА_1 вказаний транспортний засіб, передати його представникам ПАТ «Акцент-Банк» та зареєструвати за позивачем, надавши повноваження представникам ПАТ «Акцент-Банк» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію спірного автомобіля; покласти на відповідачів судові витрати.
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором фінансового лізингу № AB00A+00730067 від 23 вересня 2015 року у розмірі 229569,60 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором фінансового лізингу № AB00A+00730067 від 23 вересня 2015 року, за договорами поруки №AB00A+00730067 від 23 вересня 2015 року суму боргу у розмірі 1000 грн. Визнано недійсною довіреність № 14 від 23 вересня 2015 року, видану від імені ПАТ «Акцент-Банк» на ім`я ОСОБА_5 з моменту її вчинення. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Hyundai, модель: I20, 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 оформлений довідкою-рахунком, серії № НОМЕР_6 виданою 13 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_6 . Скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Hyundai, модель: НОМЕР_7 , 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 та визнано недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2015 року, видане Центром 8047 м. Київ про реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 . Скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Hyundai, модель: НОМЕР_7 , 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_8 та визнано недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_2 від 15 березня 2016 року про реєстрацію вказаного транспортного засобу видане на ім`я ОСОБА_1 ; Витребувано у ОСОБА_1 автомобіль марки Hyundai, модель НОМЕР_7 , 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_8 та передано вказаний транспортний засіб представникам ПАТ «Акцент-Банк». Зареєстровано спірний автомобіль за ПАТ «Акцент-Банк» - надавши повноваження представникам банку в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки Hyundai, модель: НОМЕР_7 , 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 . Стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 3443,54 грн.
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» щодо визнання недійсної довіреності виданої на ім`я ОСОБА_5 , як представника ПАТ «Акцент-Банк», визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля та його подальшої державної реєстрації на ім`я ОСОБА_6 , скасування державної реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_1 , витребування та передачі автомобіля представникам ПАТ «Акцент-Банк» із його подальшою реєстрацією за Банком.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням постанови Верховного Суду від 18 березня 2020 року, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.
Судом першої інстанції встановлено, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №AB00A+00730067 від 23 вересня 2015 року ОСОБА_4 висловив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
Спірний договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений.
Позивач указував на те, що за домовленістю між банком та ОСОБА_4 останній отримав від ПАТ «Акцент-Банк» у платне користування автомобіль марки Hyundai, модель I20, 2014 року випуску, тип НОМЕР_9 : Седан/ НОМЕР_10 , код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_11 та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 «Графік лізингових платежів», з переходом права власності на предмет лізингу після закінчення строку виконання договору.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію зазначений автомобіль належить на праві власності ПАТ «Акцент-Банк».
Встановлено, що спірний автомобіль марки Hyundai, модель I20, 2014 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_11 є предметом фінансового лізингу за договором №AB00A+00730067 від 23 вересня 2015 року.
На підставі довідки-рахунку №ААЕ930798 від 13 листопада 2015 року ОСОБА_5 від імені ПАТ «Акцент-Банк» перереєстрував шляхом продажу вказаний транспортний засіб на ОСОБА_6 .
Встановлено, що згодом державну реєстрацію прав власності на спірний автомобіль марки Hyundai, модель: НОМЕР_7 , 2014 року випуску та видачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу здійснено на ім`я ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між банком та ОСОБА_4 було укладено договір фінансового лізингу, умови якого останній не виконував, у зв`язку із чим сума боргу підлягає стягненню з боржника, а також поручителів у відповідній частині. Банк не видавав довіреність на ім`я ОСОБА_5 , зокрема, щодо розпоряджання спірним автомобілем, який належав банку, у зв`язку із чим указана довіреність та договір купівлі-продажу автомобіля, за яким автомобіль був відчужений на ім`я ОСОБА_6 підлягають визнанню недійсними. Також, суд вважав за необхідне скасувати державну реєстрацію прав власності та свідоцтво про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_6 , а також останнього власника автомобіля – ОСОБА_1 , оскільки останні, кожен у свій час відповідно, незаконно були власниками спірного автомобіля. Спірний автомобіль витребувано у ОСОБА_1 , як останнього незаконного володільця на користь власника – банку. Автомобіль зареєстровано за ПАТ «Акцент-Банк» із наданням представникам банку повноважень в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію спірного автомобіля.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що висновки суду першої інстанції в частині, яка переглядалась апеляційним судом, а саме: в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» щодо визнання недійсної довіреності виданої на ім`я ОСОБА_5 , як представника ПАТ «Акцент-Банк», визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля та його подальшої державної реєстрації на ім`я ОСОБА_6 , скасування державної реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_1 , витребування та передачі автомобіля представникам ПАТ «Акцент-Банк» із його подальшою реєстрацією за банком – відповідають вимогам закону, обставини справи в цій частині встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Скасовуючи постанову апеляційного суду Дніпропетровської області, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції помилково залишив без уваги, що спірна довіреність, яка оскаржувалася банком з підстав відсутності волевиявлення на розпоряджання майном банку, не містить повноважень ОСОБА_5 на розпоряджання таким майном. Крім того, суд не дослідив чи надано позивачем сам оспорений договір купівлі-продажу, який останній вважає незаконним. Тобто апеляційний суд належним чином не перевірив чим позивач доводить свої відповідні вимоги. Крім того, звернув увагу, що апеляційний суд не виконав вимоги ч. 4 ст. 367 ЦПК України у відповідній редакції та не перевірив наявність підстав для стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу з ОСОБА_4 , як сторони цього договору та з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 як поручителів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1,3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Щодо вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та довіреності, скасування державної реєстрації та зобов`язання здійснити реєстрацію
Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з положеннями ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У матеріалах справи є довіреність від 23 вересня 2015 року № 14, яка видана від ПАТ «Акцент-Банк» на ім`я ОСОБА_5 .
Указана довіреність підписана керівником споживчого кредитування.
Прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка підписала довіреність не зазначено.
Вихідного номеру та будь-яких реквізитів, які б указували на видачу даної довіреності банком указана довіреність не містить.
За змістом довіреності ОСОБА_5 уповноважений на отримання цінностей, а саме: документів про перереєстрацію автомобіля спірного автомобіля; транзитних номерів.
Зміст указаної довіреності досліджувався судами попередніх інстанцій, унаслідок чого суди дійшли висновку про те, що ОСОБА_5 не був наділений будь-якими повноваження щодо розпорядження вказаним автомобілем від імені ПАТ «Акцент-Банк».
Зазначений висновок суду учасниками справи не спростовано.
Разом з тим, порушуючи питання про визнання недійсною спірної довіреності з підстав її підроблення та відсутності у позивача волевиявлення саме на відчуження спірного автомобіля, позивач не указував, хто наділений правом видачі відповідної довіреності від імені банку та чий підпис у довіреності позивач вважає підробленим. 
Також, позивач не звертався до суду із заявою про проведення судової почеркознавчої експертизи для з`ясування питання про те, чи належить підпис керівнику споживчого кредитування банку.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Надана ПАТ «Акцент-Банк» заява про те, що банк не видавав довіреність ОСОБА_5 , також не містить прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка підписала таку заяву, інших реквізитів банку та інформації по суті спору. У заяві зазначено виключно те, що банк вважає підпис і печатку на документах підробленими.
Крім того, в матеріалах справи відсутній оспорений позивачем договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між ОСОБА_5 від імені ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_6 , а також інші договори, за якими, згідно посилань позивача, було відчужено спірний автомобіль і які банк просить визнати недійсним.
Без дослідження відповідного договору купівлі-продажу не можливо встановити факт, на який посилається ПАТ «Акцент-Банк», а саме незаконне відчуження спірного автомобіля ОСОБА_5 без згоди банку на користь ОСОБА_6 .
Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Позивач особисто не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилався під час звернення до суду із даним позовом, а також не надав таких доказів до суду апеляційної інстанції, після повернення справи з Верховного Суду.
Питання щодо необхідності витребування від компетентних органів відомостей та документів, які містять фактичні данні для правильного вирішення даного спору, а також проведення передбачених вимогами чинного законодавства відповідних експертиз, позивачем не порушувалось.
Згідно вимог ЦПК України, як в редакції станом на момент розгляду справи судом першої інстанцій, так і у чинній редакції, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач – для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
Колегія суддів звертає увагу, що спірна довіреність, яка оскаржувалася банком з підстав відсутності волевиявлення на розпоряджання майном банку, не містить повноважень ОСОБА_5 на розпоряджання таким майном. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в частині позовних вимог про визнання недійсною довіреність №14 від 23 вересня 2015 року видану від імені ПАТ «Акцент-Банк» на ім`я ОСОБА_5 з моменту її вчинення; визнання недійсним договір купівлі-продажу автомобіль марки Hyundai, модель: I20, 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 оформлений довідкою-рахунком, серії № НОМЕР_6 виданою 13 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_6 ; скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль марки Hyundai, модель: НОМЕР_7 , 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 та визнано недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2015 року, видане Центром 8047 м. Київ про реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 ; скасування державної реєстрації прав власності на автомобіль марки Hyundai, модель: НОМЕР_7 , 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_8 та визнання недійсним Свідоцтво серії НОМЕР_2 від 15 березня 2016 року, видане Київ про реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 ; витребування у ОСОБА_1 автомобіль марки Hyundai, модель НОМЕР_7 , 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_8 та передано вказаний транспортний засіб представникам ПАТ «Акцент-Банк»; реєстрацію спірного автомобіля за ПАТ «Акцент-Банк» - надавши повноваження представникам Банку в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки Hyundai, модель: НОМЕР_7 , 2014 року випуску, тип ТЗ: седан-В, код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , за їх недоведеністю. 
Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі апеляційних вимог в частині стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. 
Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».
Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 («Лізинг») Глави 58 («Найм (оренда»)) ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Ураховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила ст. 628 ЦК України.
За імперативними положеннями ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно зі ста. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.
Спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчений не був, тобто є нікчемним і не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Висновки суду відповідають позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16).
Такий правовий висновок наведений і у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 340/196/17 (касаційне провадження № 61-30199св19), від 21 березня 2019 року у справі № 148/159/17 (касаційне провадження № 61-25725св18), від 22 липня 2019 року у справі № 728/150/17-ц (касаційне провадження № 61-24387св18), від 29 липня 2019 року у справі № 547/1220/16-ц (касаційне провадження № 61-36246св18).
Аналогічного висновку в справі з тотожними обставинами дійшов Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року в справі № 175/3297/16-ц (провадження № 61-9809св18).
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Оскільки договір фінансового лізингу у зв`язку з непосвідченням його у нотаріальному порядку є нікчемним та не породив юридичних наслідків, то належить повернути сторони у становище, яке існувало до укладення відповідного договору, тобто застосувати двосторонню реституцію.
Так, на виконання умов договору фінансового лізингу від 23.09.2015 ОСОБА_4 отримав у платне користування транспортний засіб - автомобіль Hyundai, модель I20, 2014 року випуску, тип НОМЕР_9 : Седан/ НОМЕР_10 , код кольору-колір: НОМЕР_3 , № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_11 . 
Як встановлено судами, автомобіль у відповідача ОСОБА_4 на сьогодні відсутній.
Разом із тим, відповідно до додатку №1 до договору фінансового лізингу вартість транспортного засобу (у тому числі ПДВ) становить 290200 грн. (а.с.6 зворот). Суду не надано інших доказів ціни автомобіля на час ухвалення даного рішення. Збирання доказів у цивільній справі не є обов`язком суду, оскільки дана справа не пов`язана із захистом малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними, чи дієздатність яких обмежена, а також відсутні інші випадки, передбачені законом, які б надавали право колегії суддів апеляційного суду збирати докази.
ОСОБА_4 зобов`язався перед ПАТ “Акцент-Банк” здійснити платежі у розмірі та умовах, визначених договором.
Отже, належними та допустимими доказами не доведена інша вартість автомобіля на час ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення, а також не спростована виплачена відповідачем позивачу сума на виконання умов договору фінансового лізингу п. 1.1.7 аванс у розмірі 74800 грн., а тому з відповідача та користь позивача належить до стягнення 224400грн. (299200 грн. - 74800 грн.). 
       Із огляду на те, що судом першої інстанції під час вирішення справи неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції на ухвалює нове судове рішення, яким стягує з відповідач ОСОБА_4 на користь позивача 224400 грн. В іншій частині позовних вимог відмовляє за недоведеністю. 
       З урахуванням викладеного та враховуючи, що договір фінансового лізингу у зв`язку з непосвідченням його у нотаріальному порядку є нікчемним та не породив юридичних наслідків, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення заборгованості з поручителів. 
       Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем заявлені взаємовиключні вимоги щодо стягнення вартості предмета лізингу та витребування автомобіля у порядку ст. 388 ЦК України. Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про нікчемність правочину та стягнення за ним недоплаченої суми вартості майна, вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння не підлягає задоволенню. 
Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З позивача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3787,90 грн. за подачу апеляційної скарги та 6887,08 грн. за подачу касаційної скарги. 
Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року — скасувати. 
В задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу — відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_12 ) на користь публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» 224400 грн. 
Стягнути з публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10674,98 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: