ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4482/19                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.
                                                                                                    Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.,
    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві про зняття податкової застави майна, -
В С Т А Н О В И В:
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» звернулась до суду з даним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача вчинити дії щодо зняття публічного обтяження - податкової застави майна ПАТ «Міський комерційний банк» із виключенням з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису від 20.11.2014 № 14646642.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що описане у податкову заставу нерухоме майно, не може бути використано для погашення податкового боргу, зважаючи на те, що банк перебуває на стадії ліквідації, а відтак, з урахуванням приписів п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у томі числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з пріоритетності положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» над положеннями Податкового кодексу України у відносинах пов`язаних із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідно до інформаційних систем органів ДПС у ПАТ «Міський Комерційний Банк» обліковується заборгованість на загальну суму 187  932  099, 42 грн, внаслідок чого контролюючим органом було виставлено податкову вимогу та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу. Враховуючи, що платник податків відмовився від підписання акту опису майна у податкову заставу, відповідачем було зареєстровано податкову заставу та внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна у відповідності до приписів ст. 89 ПК України. Таким чином, відповідач доводить, що він діяв в межах визначених законодавством повноважень, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати такі дії неправомірними.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до інформаційних систем органів ДФС у Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» обліковується заборгованість на загальну суму 187  932 099, 42 грн, в тому числі: 
- податок на додану вартість (14010100) на суму 6 259 568, 07 грн; 
- рентна плата за користування радіочастотним ресурсом України (13060000) на суму 558, 57 грн; 
- податок на прибуток банківських організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України (11020600) на суму 181 666 997, 07 грн; 
- податок на доходи фізичних осіб (11010100) на суму 510, 00 грн; 
- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010400) на суму 4 975, 71 грн.
У зв`язку із наявністю у ПАТ «Міський комерційний банк» податкового боргу ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві виставлено податкову вимогу від 05.11.2014 № 8298-25 на суму 4 944 219,10 грн та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 05.11.2014 № 1485.
Листом від 06.11.2014 № 24852/26-58-25-01-13 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві запропоновано ПАТ «Міський комерційний банк» надати перелік майна, яке перебуває у власності підприємства та балансова вартість якого відповідає або є більшою за суму податкового боргу, з метою складання акту опису майна, на яке поширюється право податкової застави.
Листом від 07.11.2014 № 25.2/10268 ПАТ «Міський комерційний банк» було надано інформацію про майно, яке перебуває у власності банку та балансова (залишкова) вартість якого є більшою за суму податкового боргу.
Податковим керуючим на підставі рішення про опис майна у податкову заставу від 05.11.2014 № 1485 було складено акт опису майна № 25 від 17.11.2014, від підписання якого  ПАТ «Міський комерційний банк» відмовилось, що підтверджується актом відмови платника податків від підпису акту опису майна у податкову заставу від 20.11.2014 № 1.
20.11.2014 контролюючим органом зареєстровано податкову заставу та внесено запис № 14646642 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Одночасно з цим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 732 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.11.2014 № 124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Міський комерційний банк».
Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 187 від 19.03.2015 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Міський комерційний банк».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 20.03.2015 № 64 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку Тимошенка К.В. строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016.
Листом від 21.01.2019 № 31 позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві з вимогою здійснити дії щодо зняття обтяження - податкової застави майна ПАТ «Міський комерційний банк», вилучивши з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 4646642 від 20.11.2014.
У відповідь на вказане звернення, відповідач листом від 19.02.2019 № 30141/10/26- 15-17-05-17 повідомив про те, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.4 пункту 93.1 статті 93 ПК України.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи свої права порушеними внаслідок передачі майна у податкову заставу, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірність своїх дій, в той час як  позивач свої вимоги довів належними доказами. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
За визначенням, наведеним у ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 цієї статті).
Податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом (пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Зміст податкової застави зазначений в статті 88 ПК України, відповідно до якої з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Згідно пп.89.1.1 п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає серед іншого у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.
За приписами п. 89.3 цієї ж статті, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.
За приписами абзацу першого п. 89.4 ст. 89 ПК України у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.
Контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі (п. 89.8 ст. 89 ПК України).
Статтею 93 ПК України передбачена процедура припинення податкової застави, за приписами п. 93.1 якої майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:
отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку;
визнання податкового боргу безнадійним;
набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;
отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.
Відповідно до п. 93.2 ст. 93 ПК України, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-ІV (далі - Закон № 1255-ІV) податкова застава належить до публічних обтяжень.
При публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган (особа) (частина 1 статті 38 Закону № 1255-ІV).
Публічне обтяження підлягає реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, протягом п`яти днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого воно виникає. Обов`язок щодо здійснення реєстрації покладається на уповноважений орган або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу (частина 1 статті 39 Закону №1255-ІV).
Публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу (особи) з дня набрання ним законної сили. Публічне обтяження також припиняється внаслідок реалізації прав, що випливають із змісту публічного обтяження.
Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п`яти днів із дня його припинення. Обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу.
Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обов`язку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження (стаття 41 Закону №1255-ІV).
Згідно пункту 4 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок № 830), державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.
Державна реєстрація податкової застави, предметом якої є рухоме майно, проводиться податковим керуючим, яким складено акт опису (абзац 4 пункту 5 Порядку № 830).
Пунктом 24 Порядку № 830 передбачено, що відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.
Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років.
Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.
Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу.
З метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, Верховною Радою України 23.02.2012 був прийнятий Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VІІ).
Цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відповідно до п. 1.3 статті 1 Податкового кодексу України останній не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Пунктом 8 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4452-VI передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, з наведених правових норм слідує, що у відносинах пов`язаних із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків Закон № 4452-VI є спеціальним в порівнянні із Податковим кодексом України.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 березня 2019 року в справі № 809/4331/15.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону № 4452-VІІ з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (в тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що податкова застава, застосована до позивача згідно рішення в.о. начальника ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві № 1485 від 05.11.2014 про опис майна у податкову заставу відноситься до видів публічного обтяження, а тому в силу приписів п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону № 4452-VІІ з дня початку процедури ліквідації банку втратила свою чинність.
З урахуванням викладеного правильним є висновок суду першої інстанції, що відповідач, дізнавшись про процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та не здійснивши дій щодо зняття публічного обтяження - податкової застави майна ПАТ «Міський комерційний банк», допустив протиправну бездіяльність, чим порушив законні права та інтереси позивача.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк