Ухвала
іменем України
05 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 161/8095/20
провадження № 51-3592ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду 
від 13 липня 2020 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року про залишення без задоволення клопотання прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 12016030010002774 від 24 червня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
встановив:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Луцької місцевої прокуратури 
ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 12016030010002774 від 
24 червня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого 
ч.1 ст.358 КК.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, на вищезазначену ухвалу слідчого судді.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перевірку ухвали Волинського апеляційного суду від 13 липня 2020 року в касаційному порядку, просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, рішення про відмову 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року прийнято 
на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, яка передбачає, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, 
що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 10 ст. 284 КПК ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Оскільки прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, оскарження якої, з огляду на наведені положення процесуального закону не передбачено, апеляційний суд, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, як поданою на судове рішення, що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
За правовою позицією Конституційного Суду України (рішення №3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року), згідно з Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим. У разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням 
у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права. 
Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді встановлені законодавцем в змісті статей 309, 392 КПК. 
Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, 
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК, застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 КПК).
За таких обставин, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд. 
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона 
є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора 
на ухвалу Волинського апеляційного суду від 13 липня 2020 року, якою відмовлено 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року 
про залишення без задоволення клопотання прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 12016030010002774 від 
24 червня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 1 ст. 358 КК.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
ОСОБА_1 	   ОСОБА_2 	ОСОБА_3 	
Судді: