Справа № 464/5848/19                                Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/1149/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 65

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 лютого 2020 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Під Зуброю» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року позивач ЛКП "Під Зуброю" звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги центрального опалення в сумі 5540,27 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на обслуговуванні ЛКП «Під Зуброю» знаходиться будинок по АДРЕСА_1 . Споживачами послуг являються мешканці будинку, які здійснюють оплату наданих послуг на рахунок ЛКП «Під Зуброю». Згідно довідки ЛКП «Під Зуброю» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 прописано 5 осіб. ЛКП «Під Зуброю» отримувало та оплачувало одержану теплову енергію за встановленими тарифами затвердженими рішенням Виконкому ЛМР та рахунками ЛМКП «Львівтеплоенерго». Не оплата споживачами за надані підприємством послуги призвела до значних збитків, а саме створення заборгованості перед ЛМКП «Львівтеплоенерго». Оскільки ЛКП «Піл Зуброю», як виконавець послуг з центрального опалення, не мало можливості самостійно виробляти теплову енергію для забезпечення опаленням мешканців будинку по АДРЕСА_1 , а тому із цих підстав було укладено Договір між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛКП «Під Зуброю» про постачання енергії в гарячій воді. Оскільки відповідачі фактично користувалися послугами теплопостачанння вони перебували у правовідносинах із ЛКП «Під Зуброю», а відтак мають взаємні права і обов`язки. Оскільки відповідачами не належним чином здійснювалась оплата за отримані послуги за період з 01.07.2010 по 31.01.2014 заборгованість підприємству становить 5 540,27 грн. ЛКП «Під Зуброю» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу, однак винесені судом накази були скасовані.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 14 лютого 2020 року позов Львівського комунального підприємства "Під Зуброю" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛКП «Під Зуброю» заборгованість за послуги з центрального опалення в сумі 5 540,27 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Під Зуброю» сплаченого судового збору в сумі 640,35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЛКП «Під Зуброю» сплаченого судового збору в сумі 640,35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЛКП «Під Зуброю» сплаченого судового збору в сумі 640,35 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним. Звертає увагу, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості у відповідачів перед позивачем. Окрім цього звертає увагу, що позивач звернувшись із заявою про видачу судового наказу щодо неіснуючої заборгованості, не пред`явив такий до виконання, не надсилав його їм та продовжував нараховувати заборгованість. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 лютого 2020 року та прийняти рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23 липня 2020 року, є дата складення повного судового рішення - 31 липня 2020 року.
        Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення заборгованості з відповідачів в користь позивача, суд виходив з тих обставин, що відповідачі фактично отримавши послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, ухиляються від їх оплати у зв`язку з чим останні допустили заборгованість в розмірі 5540,27 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 . Вказане стверджується довідкою про склад сім`ї і прописку №1600, виданої ЛКП «Під Зуброю» 11.10.2019.
23.01.2013 Сихівським районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Під Зуброю» 3735 грн. 52 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, однак після подання ОСОБА_1 заяви про скасування такого, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.10.2018 року судовий наказ було скасовано.
21.02.2014 Сихівським районним судом м.Львова було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства "Під Зуброю" 3375 грн. 78 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, однак після подання ОСОБА_1 заяви про скасування такого, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 23.09.2019 року судовий наказ було скасовано.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. В розумінні ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами, як фізичні особи, які отримують або мають намір отримати житлово-комунальні послуги, яким у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.13 Закону являються послуги з централізованого опалення.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» та Постанови КМУ від 21 липня 2005 р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
На підставі ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини в сфері надання житлово-комунальних послуг, виконком ЛМР своїм Рішенням № 365 від 08.06.2007 р. визначив ЛКП «Під Зуброю» виконавцем послуг з управління будинками ,утримання будинків і прибудинкових територій, з централізованого опалення достачання холодної та гарячої води і централізованого опалення.
У п.4 ст.26 Закону України « Про житлово-комунальні послуги « зазначено, що виконавець не є виробником послуги, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладено відповідно до вимог цієї статті.
Оскільки ЛКП «Під Зуброю» як виконавець послуги з централізованого опалення не має можливості самостійно виробляти теплову енергію для забезпечення опаленням мешканців будинку по АДРЕСА_1 ,тому із цих підстав в 2002 р. було укладено договір між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛКП про постачання теплової енергії в гарячій воді № 2641/А від 31.07.2002р.
Відповідно до умов вказаного Договору та протоколу розбіжностей підписаних сторонами ЛМКП «Львівтеплоенерго» вказано як енергопостачальну організацію, тобто виробника послуги, а ЛКП «Під Зуброю» зазначено як споживача послуги. Також Додатком № 2 до договору визначено межі балансової відповідальності сторін.
Згідно із сг.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір про надання послуг з централізованого опалення підготовлений виконавцем на основі Типового договору. В свою чергу,виконавець зобов`язаний підготувати та укласти зі споживачем договір з визначенням відповідальності за дотримання умов виконання згідно з Типовим договором. При укладанні даного договору сторони не можуть відступати від змісту Типового договору, затвердженого Постановою КМ України (ст.179 Господарського кодексу України)
Так ЛКП «Під Зуброю» на виконання вимог ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» було підготовлено проект Договору про надання послуг з централізованого опалення для власника квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У законі не вказано ,що у випадку не підписання договору слід вважати, що між сторонами не існує зобов`язальних відносин.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування. Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.
Ст.509 ЦК України відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення ,в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності,розумності та справедливості.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом
Отже, ЛКП «Під Зуброю» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг, зокрема, із централізованого опалення, що надаються у житлові будинки, які знаходяться на його балансоутриманні та обслуговуванні.
Однак, як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 отримавши вищезазначені житлово-комунальні послуги, від виконання обов`язку по їх оплаті ухиляються, допустивши утворення заборгованості.
Заборгованість відповідачів згідно розрахунку, наданого позивачем за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.07.2010 по 31.01.2014 становить 5 540,27 грн.
Відповідачами ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено, що позивачем на надавалися їм послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, чи вони (відповідачі) такими послугами позивача не користуються і не користувалися в період нарахування позивачем заборгованості. 
Частиною 2 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів.
Враховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення подання заяви про видачу судового наказу в порядку, перериває перебіг строку позовної давності.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказану суму заборгованості слід стягнути з відповідачів в користь позивача за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір в оскаржуваній частині районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 лютого 2020 року у залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 лютого 2020 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 31 липня 2020 року

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                         Н.П. Крайник

                                                                       Н.О. Шеремета