ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 233/2927/18
провадження № 51-2017км20 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
засудженого                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                         ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
потерпілого                                      ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 
від 21 листопада 2019 року та вирок Донецького апеляційного суду від 12 лютого 
2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050380000293, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Костянтинівки Донецької області, пенсіонера, жителя цього АДРЕСА_1 , раніше не судимого на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК), 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_6 ухвалено залишити у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань 
(№ 6)» до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 21 березня 2018 року.
Ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь :
- потерпілого ОСОБА_8 – 8 529,50 грн у рахунок відшкодування матеріального збитку, 300 000 грн моральної шкоди, а загалом 308 529,50 грн;
- потерпілої ОСОБА_9 – 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
- держави – у рахунок відшкодування витрат на залучення експертів (5 720 грн 
і 3 140, 20 грн на проведення судової експертизи зброї від 21 травня 2018 року № 2/2-112 та від 02 жовтня 2019 року № 2/2-310 відповідно).
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Як встановлено вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 21 березня 2018 року близько 16 год 00 хв, перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , у спальній кімнаті сам вживав алкогольні напої. 
У цей час до будинку увійшла його дружина ОСОБА_10 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 та повідомила ОСОБА_6 , що остаточно вирішила жити 
з ОСОБА_11 і бажає забрати свої речі. З вказаного приводу між ОСОБА_6 , 
з одного боку, та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , з другого боку, відбулася сварка, в ході якої останні почали ображати ОСОБА_6 . Цього ж дня приблизно о 16 год 10 хв ОСОБА_6 , перебуваючи у себе вдома у спальній кімнаті, будучи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, взяв у тумбі під телевізором зареєстровану за ним мисливську гладкоствольну рушницю НОМЕР_1 , серія/номер НОМЕР_2 , спорядив її двома набоями, після чого пішов у напрямку кухні. З прихожої кімнати через дверний отвір приміщення кухні побачив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і здійснив із вказаної рушниці один прицільний постріл у ділянку грудної клітки ОСОБА_11 , після цього зробив декілька кроків у напрямку кухні, таким чином скоротив відстань до ОСОБА_10 , та здійснив другий прицільний постріл у ділянку її грудної клітки. Своїми діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_11 сліпе вогнепальне дробове поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серця, лівої легені, хрящової частини 5-7 ребер зліва, правого купола діафрагми, печінки, від яких смерть ОСОБА_11 настала на місці. ОСОБА_10 було заподіяно сліпе вогнепальне дробове поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені, 
5-10 ребер справа, правого плеча з пошкодженням правої плечової кістки, двоглавого м`яза плеча та правої плечової артерії, від яких у кареті швидкої медичної допомоги настала смерть потерпілої. 
За вироком Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 
2019 стосовно ОСОБА_6 було скасовано в частині призначеного покарання.
Призначено ОСОБА_6 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді довічного позбавлення волі.
У решті вирок залишено без змін.

Вимоги й узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_6 , вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стосовно порушень, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, засуджений переважно вдається до переоцінки фактичних обставин, описує і аналізує їх та на підставі цього вказує, що суди обох інстанцій неправильно кваліфікували його дії за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК. Зокрема, стверджує, що не мав умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_10 та здійснив у неї постріл випадково, а також, що під час конфлікту між ним та потерпілими не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а вживав алкоголь вже після самої події. Крім цього, вказує, що апеляційний суд, призначаючи йому покарання 
не врахував того, що він дійсно розкаявся, визнав свою винуватість, сприяв розкриттю злочину, і що постійно піддавався неправомірній поведінці з боку потерпілих.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник підтримали подану скаргу, а прокурор заперечувала проти її задоволення.
Представник потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 – адвокат ОСОБА_12 направив до Суду заперечення, в яких просив касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року– без зміни. 
Своє прохання мотивує тим, що касаційна скарга засудженого містить надумані доводи, а вказані в ній обставини, на які посилається засуджений, були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій.
Крім того, потерпілий ОСОБА_8 безпосередньо в судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, захисника, прокурора і потерпілого, перевіривши касаційну скаргу з доповненнями, заперечення представника потерпілих та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно із ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені 
в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).
Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 
1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
За статтею 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить із установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам, наведеним у касаційній скарзі, в частині встановлених судом фактичних обставин провадження (у тому числі щодо вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також умисного вбивства потерпілої 
ОСОБА_10 ).
Натомість зазначені засудженим доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який надав їм оцінку в сукупності з іншими доказами.
За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим 
і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно 
з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів 
– з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Свій висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону і в сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні злочину, 
за який його засуджено, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими за критеріями, які визначено ч. 1 ст. 94 КПК. 
Так, з вироку вбачається, що суд першої інстанції визнав установленим, 
що  ОСОБА_6  21 березня 2018 року близько 16 год 00 хв, перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , у спальній кімнаті сам вживав алкогольні напої. У цей час до будинку увійшла його дружина ОСОБА_10 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 та повідомила 
ОСОБА_6 , що остаточно вирішила жити з ОСОБА_11 і бажає забрати свої речі. 
З вказаного приводу між ОСОБА_6 , з одного боку, та ОСОБА_10 
і ОСОБА_11 , з другого боку, відбулася сварка, в ході якої останні почали ображати ОСОБА_6 . Цього ж дня приблизно о 16 год 10 хв ОСОБА_6 , перебуваючи у себе вдома у спальній кімнаті, будучи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, взяв у тумбі під телевізором зареєстровану за ним мисливську гладкоствольну рушницю НОМЕР_1 , серія/номер НОМЕР_2 , спорядив її двома набоями, після чого пішов у напрямку кухні. 
З прихожої кімнати через дверний отвір приміщення кухні побачив ОСОБА_10 
та ОСОБА_11 і здійснив із вказаної рушниці один прицільний постріл у ділянку грудної клітки ОСОБА_11 , після цього зробив декілька кроків у напрямку кухні та здійснив другий прицільний постріл у ділянку грудної клітки ОСОБА_10 . Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було завдано сліпе вогнепальне дробове поранення грудної клітки від яких настала їх смерть.
Такі дії  ОСОБА_6 місцевий суд кваліфікував за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК. 
У суді ОСОБА_6 визнавав факт здійснення пострілів у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розповідав про те, які причини його спонукали до цього. Аналіз показань ОСОБА_6 свідчить, і на це звернув увагу місцевий суд, що засуджений, хоча 
й намагався показати себе у вигідному світлі, применшити свою винуватість, але стосовно основних обставин злочину показав, що в ході сварки у будинку він з неприязні здійснив постріл у ОСОБА_11 , а потім, за його версією, випадково вистрілив 
у ОСОБА_10 . При цьому стверджував, що вбивати ОСОБА_11 він не хотів, бажав тільки завдати йому шкоди, а в ОСОБА_10 вистрілив випадково, оскільки перечепився через поріг і здійснив постріл у неї, коли стався удар прикладом об підлогу. 
Під час слідчих експериментів, що проводилися з ОСОБА_6 22 березня 2018 року та 15 травня 2019 року, останній добровільно розказував та показував, за яких обставин він заподіяв смертельних ушкоджень потерпілим.
При цьому суд, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, зокрема висновок судово-медичної експертизи від 01 липня 2019 року № 14/12/70 та висновок судової експертизи зброї від 02 жовтня 2019 року № 2/2-310, дійшов до переконання, що посилання ОСОБА_6 на заподіяння ним вогнепального поранення потерпілій ОСОБА_10 унаслідок падіння є способом захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене. 
Відповідний висновок місцевий суд зробив також на підставі аналізу показань інших учасників кримінального провадження. Так, потерпілий ОСОБА_8 , у судовому засіданні повідомив, що 21 березня 2018 року о 16 год 21 хв, коли він їхав з роботи, зателефонувала матір і сказала, що ОСОБА_6 вбив ОСОБА_11 і здійснив постріл у неї, просила щоб він викликав швидку і сам не приїжджав, бо ОСОБА_6 буде стріляти. О 16 год 25 хв був другий дзвінок – мати вказала адресу, бо швидка без зазначення адреси не виїжджала. Потім лікарі сказали, що не зайдуть у будинок, доки не буде поліції. Він зайшов у двір і почув, як мати кричала. Відчинив перші двері, але другі двері не відчинялися. Також вікна були зашторені. Він розбив вікно на кухні і побачив, що ОСОБА_6 сидів на стільці, а мати лежала біля його ніг. Рушницю ОСОБА_6 тримав направленою на двері. Мати кричала, щоб він не заходив, бо ОСОБА_6 буде стріляти. Потім приїхала поліція. Двері зсередини були підперті тілом ОСОБА_11 . 
На вмовляння поліції ОСОБА_6 сказав, що прибере рушницю. Крім того, свідок ОСОБА_13 повідомила в судовому засіданні, що вона була присутня як понята на слідчому експерименті, коли ОСОБА_6 розказував та показував, як до нього додому прийшли дружина зі співмешканцем, почали його ображати і він пішов дістав рушницю 
і здійснив постріл у чоловіка, а потім у дружину, але в неї стріляти не хотів. 
Судово-медичний експерт ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що постріл 
у потерпілу ОСОБА_15 стався практично під прямим кутом відносно її положення. 
ОСОБА_10 , скоріш за все, закривалася від пострілу рукою і відкрила пахвову ділянку. Стався розліт дробу, частина потрапила у цю ділянку, а частина у плече та плевральну порожнину. Якби постріл був здійснений під іншим кутом відносно потерпілої, то був би інший характер ушкоджень.
Крім того, ухвалюючи рішення, суд урахував письмові докази у кримінальному провадженні, а саме: 
- протокол огляду місця події від 21 березня 2018 року, відповідно до якого було оглянуто територію домоволодіння та приміщення будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , де зафіксована обстановка на місці скоєння злочину та оглянутий труп ОСОБА_11 
з видимими тілесними ушкодженнями. Також були вилучені мисливська рушниця, набої, предмети і речі, змиви речовини бурого кольору; 
- висновок КУ «Центральна районна лікарня м. Костянтинівки» від 21 березня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (2,1 ‰); 
- протокол огляду трупа від 21 березня 2018 року, згідно з яким у приміщенні Костянтинівського відділення судово-медичної експертизи був оглянутий труп 
ОСОБА_10 та зафіксовані наявні тілесні ушкодження; 
- протокол огляду від 22 березня 2018 року, за яким було оглянуто два мисливських набої 12 калібру, вилучені 21 березня 2018 року під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_6 , з поверхонь яких зроблено змиви; 
- висновок судово-медичної експертизи від 24 квітня 2018 року № 69, відповідно до якого: під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_11 встановлено сліпе вогнепальне дробове поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серця, лівої легені, хрящової частини 5—7 ребер зліва, правого куполу діафрагми, печінки, які утворилися прижиттєво, що підтверджується наявністю крововиливів у м`яких тканинах, унаслідок здійсненого пострілу з рушниці. Причиною смерті ОСОБА_11 стало сліпе вогнепальне дробове поранення грудної клітки з пошкодженням внутрішніх органів, яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати. Успішний результат цих тілесних ушкоджень у разі своєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги не можливий. Після спричинення тілесного ушкодження і смерті потерпілого пройшов короткий проміжок часу до розвитку крововтрати, обчислюваний секундами. Після спричинення тілесного ушкодження потерпілий не міг здійснювати ніяких самостійних дій;
- висновок судово-медичної експертизи від 24 квітня 2018 року № 70, відповідно до якого: в ході судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 встановлено сліпе вогнепальне дробове поранення грудної клітини справа з пошкодженням правої легені, 5—10 ребер справа, правого плеча з пошкодженням правої плечевої кістки, двуглавого м`яза плеча і правої плечевої артерії, яке утворилося прижиттєво, що підтверджується наявністю крововиливів у м`яких тканинах, унаслідок здійсненого пострілу з рушниці. Причиною смерті ОСОБА_10 стало сліпе вогнепальне дробове поранення грудної клітки і правого плеча з пошкодженням правої плечевої кістки, двуглавого м`яза правого плеча, правої плечевої артерії, 5—10 ребер справа, правої легені, яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати, правостороннього гемотораксу. Успішний результат цих тілесних ушкоджень у разі своєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги не можливий. Згідно з даними супровідного листка швидкої медичної допомоги смерть потерпілої настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17 год 30 хв. Після спричинення тілесного ушкодження потерпіла могла здійснювати самостійні дії короткий проміжок часу до розвитку гострої крововтрати і втрати свідомості;
- протокол огляду трупа від 24 березня 2018 року, відповідно до якого в приміщенні Костянтинівського відділення судово-медичної експертизи був оглянутий труп 
ОСОБА_11 , зафіксовані наявні тілесні ушкодження та вилучений одяг, пиж та дріб, зразки крові, нігтів, волосся та клапоть шкіри;
- протокол огляду трупа від 24 березня 2018 року, згідно з яким у приміщенні Костянтинівського відділення судово-медичної експертизибув оглянутий труп 
ОСОБА_10 , зафіксовані наявні тілесні ушкодження та вилучений одяг, пиж та дріб, зразки крові, нігтів, волосся і клапоть шкіри;
- протокол проведення слідчого експерименту від 22 березня 2018 року, за яким потерпілий ОСОБА_8 на місці розповів про відомі йому обставини вчиненого ОСОБА_6 правопорушення, а також про обставини затримання останнього та обстановку на місці вчинення правопорушення у будинку за місцем проживання ОСОБА_6 ;
- висновок судово-медичної експертизи від 17 травня 2018 року № 13/69, відповідно до якого тілесні ушкодження, наявні у потерпілого ОСОБА_11 , могли утворитися 
в результаті зробленого пострілу з рушниці;
- висновок судово-медичної експертизи від 17 травня 2018 року № 12/70, згідно з яким тілесні ушкодження, наявні у потерпілої ОСОБА_10 , могли утворитися в результаті зробленого пострілу з рушниці;
- висновок судово-медичної експертизи від 01 липня 2019 року № 14/12/70, відповідно до якого тілесні ушкодження, наявні у потерпілої, могли утворитися внаслідок здійснення пострілу з рушниці, ствол якої був направлений у сторону потерпілої у положенні знизу догори. За обставин, на які вказує обвинувачений, здійснення пострілу є менш ймовірним;
- висновок судової експертизи зброї від 02 жовтня 2019 року № 2/2-310, згідно з яким утворення пошкоджень на тілі ОСОБА_10 за обставин, на які вказував 
ОСОБА_6 під час слідчого експерименту від 15 травня 2019 року, а саме в результаті падіння та здійснення пострілу з рівня підлоги (знизу вгору) за таких вхідних даних: відстань від дульного зрізу рушниці до потерпілої жінки – 2 м 10 см; відстань від підлоги до дульного зрізу рушниці – 70 см; приклад рушниці – на підлозі, є малоймовірним.
Також суд першої інстанції встановив, що винуватість ОСОБА_6 об`єктивно підтверджується фактичними даними з висновків судово-медичної (криміналістичної) експертизи від 25 квітня 2018 року № 495-МК, № 496-МК; висновку судової експертизи зброї від 21 травня 2018 року № 2/2-112 та іншими доказами.
На підставі аналізу сукупності зазначених доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені ним обставини: спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, знаряддя злочину (вогнепальна зброя), поведінка ОСОБА_10 і потерпілих, що передувала події та під час події, а також поведінка ОСОБА_10 після події, місце вчинення злочину, відсутність ймовірності залишення живими потерпілих навіть у разі своєчасного надання медичної допомоги, суд дійшов переконання, що ОСОБА_6 , у досить короткий проміжок часу здійснюючи постріли 
з вогнепальної зброї у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та умисно спричинив потерпілим вогнепальні тілесні ушкодження в життєво важливі частини тіла, маючи умисел і бажаючи настання їх смерті.
Так, місцевий суд вказав, що після здійснення ОСОБА_6 пострілу в потерпілого ОСОБА_11 потерпіла ОСОБА_10 не становила для ОСОБА_6 будь-якої небезпеки, що мав усвідомлювати засуджений, але, незважаючи на цей факт, на ґрунті ревнощів та раптово виниклих особистих неприязних відносин умисно здійснив у неї постріл. Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 21 березня 
2018 року мав реальну можливість уникнути будь-якого конфлікту і спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, але умисно, в короткий проміжок часу здійснив два постріли з рушниці, спричинивши останнім перелічені вище тілесні ушкодження, що призвели до смертельного наслідку, хоча потерпілі не вчиняли будь-яких неправомірних дій щодо нього.
Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції надав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку. 
У вироку місцевого суду проаналізовано та оцінено всі розглянуті в судовому засіданні докази у їх сукупності, з урахуванням того, що судовий розгляд проводився згідно приписів ч. 1 ст. 337 КПК лише в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб. Ставити під сумнів юридичну оцінку злочинних дій 
ОСОБА_6 колегія суддів підстав не має. 
Таким чином, посилання, викладені у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , що він вчинив вбивство ОСОБА_10 з необережності, та відсутність у цій частині вироку посилань на достатні докази, які б підтверджували його умисел, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду в частині призначеного покарання, прокурор подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вирок і постановити новий у зв`язку 
з призначенням м`якого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 .
Апеляційний розгляд згідно з ч. 1 ст. 405 КПК здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених 
главою 31 КПК.
За приписами ст. 370 КПК вирок апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим 
і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 420 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у ньому зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Як передбачено положеннями п. 3 ч. 1 ст. 407 і ч. 1 ст. 421 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (частини 1, 2 ст. 409 КПК).
Вирок апеляційного суду складено з дотриманням цих вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів вважає, що наведені засудженим доводи не дають підстав для скасування вироку апеляційного суду. За матеріалами кримінального провадження, засуджений не подавав апеляційної скарги і, таким чином, не порушував перед апеляційним судом питання, які зазначає у своїй касаційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції розглянув вказане кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_6 у межах апеляційної скарги прокурора з дотриманням вимог ч. 1 
ст. 404 КПК.
Ухвалюючи вирок, суд апеляційної інстанції також навів відповідні мотиви на обґрунтування свого висновку про необхідність призначення  ОСОБА_6 більш суворого покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як видно з вироку суду першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд встановив обставини, які підлягають врахуванню відповідно до вимог ст. 65 КК. Так, суд зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості щодо особи  ОСОБА_6 , який раніше не судимий, під наглядом у лікарів психіатра, нарколога та 
на диспансерному обліку в протитуберкульозному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, що обтяжує покарання, – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Однак суд першої інстанції не надав цим обставинам належної оцінки в їх сукупності та призначив  ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції ч. 2 ст. 115 КК, не навівши у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення.
Апеляційний суд, розглядаючи доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, про безпідставне призначення ОСОБА_6  покарання, яке є явно несправедливим через його м`якість, дійшов висновку, що покарання за вчинення умисного вбивства за обтяжуючих обставин (умисне вбивство двох осіб) у виді позбавлення волі на певний строк у цьому випадку не є достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_6 
та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК, апеляційний суд урахував, що він вчинив особливо тяжкий злочин, характеризується посередньо, відповідно 
до ст. 89 КК не судимий. Взяв до уваги суд обставину, що обтяжує покарання – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Як указав у вироку апеляційний суд,  ОСОБА_6 умисно, двома прицільними пострілами, позбавив життя двох осіб, наслідки чого не мають зворотного характеру 
та в жодний спосіб не можуть бути усунені. При цьому після здійснення пострілів засуджений, спостерігаючи, як ще жива ОСОБА_10 стікає кров`ю, перезарядив рушницю та направив її на вхідні двері, перешкоджаючи правоохоронцям і сину загиблої зайти у квартиру. Додатково апеляційний суд урахував, що фактично, незважаючи 
на пенсійний вік,  ОСОБА_6  через зловживання алкоголем втратив будь-які моральні запобіжники під час обрання моделі поведінки та під час виникнення у нього на ґрунті пияцтва злочинного умислу, його реалізації не здатні перешкодити навіть сімейні стосунки, що безумовно потребує виключної та найжорсткішої реакції держави на цей злочин.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що лише виняткова міра покарання у виді довічного позбавлення волі відповідатиме меті, визначеній 
у ст. 50 КК, оскільки виправлення винуватого при застосуванні навіть максимальної межі строкового покарання не можливе через його суспільну небезпечність як особи, яка без жалю та вагань позбавила життя двох осіб.
Отже, застосування до  ОСОБА_6 довічного позбавлення волі належним чином мотивовано у вироку апеляційного суду з посиланням на встановлені обставини вчиненого злочину і дані, які характеризують засудженого.
На думку Суду, покарання, обране  ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
За встановлених судом обставин та врахованих даних про особу засудженого доводи про те, що він дійсно розкаявся, визнав свою винуватість, сприяв розкриттю злочину, і що постійно піддавався неправомірній поведінці з боку потерпілих, у цілому не спростовують правильності висновків суду в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі. 
Переконливих доводів про необхідність призначення  ОСОБА_6 менш суворого покарання у касаційній скарзі засудженого не наведено, у зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, підстав не вбачається. 
Крім того, у результаті перевірки оскаржуваних рішень було виявлено, що суд апеляційної інстанції не відобразив у вироку позиції ОСОБА_6 , викладеної у його заяві, яку було направлено до апеляційного суду та яка за своїм змістом є фактично запереченнями на апеляційну скаргу прокурора. 
При цьому вказана обставина не перешкодила апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки всі доводи, викладені у вказаній заяві, були оголошені засудженим та його захисником під час апеляційного розгляду і судових дебатів, а тому й не може вважатися істотним порушенням кримінального процесуального закону й, відповідно, бути підставою для скасування чи зміни, зокрема, вироку апеляційного суду.
Крім того, доводи засудженого про те, що призначене місцевим судом покарання є більш справедливим, оскільки в суді першої інстанції справа розглядалася за участю присяжних є неспроможними.
Суд не має підстав вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Апеляційний суд повністю дотримався вимог процесуального закону, розглянувши справу в межах апеляційної скарги і прийнявши відповідні рішення за доводами, порушеними стороною обвинувачення перед судом апеляційної інстанції.
Таким чином, вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 374, 407, 420 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтею 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для зміни чи скасування судових рішень, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого у цьому провадженні не встановлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та скасування судових рішень щодо нього не вбачає, а тому 
в задоволенні його касаційної скарги слід відмовити.
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 
2019 року та вирок Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                           ОСОБА_3