ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
22 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/8000/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Чумака С.Ю., Шальєвої В.А.,   секретар судового засідання – Лащенко Р.В., за участі представника позивача – Сидорова Юрія Володимировича, представника відповідача – Прокоф`єва Є.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Калугин Україна" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року (суддя у 1 інстанції Конєва С.О.) в адміністративній справі №160/8000/19 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Калугин Україна" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Калугин Україна" звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.08.2019р.:
- №0022681419, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 122212,50 грн., з яких за основним зобов`язанням – 81475,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями – 40737,50 грн.;
- №0022671419, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 109990,50 грн., з яких за основним зобов`язанням – 73327,00 грн., штрафними  (фінансовими) санкціями – 36663,50 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки твердження відповідача про нереальність господарських операцій із ТОВ “ІН-ТРАСТ” спростовується наявними у позивача первинними бухгалтерськими документами. Вказані господарські операції були відображені у бухгалтерському обліку у встановленому законодавством порядку, а тому позивач вважає, що твердження відповідача про відсутність у його контрагента необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність контрагента за юридичною адресою на момент перевірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем з урахуванням того, що відповідачем у межах перевірки не було досліджено можливість залучення матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або іншій не забороненій законом формі у період поставок ТМЦ. При цьому, первинні документи, складені на підставі вказаної господарської операції відповідають нормативно-правовим актам, якими передбачено порядок їх складання, податкові накладні зареєстровані у ЄРПН, що спростовує доводи відповідача щодо порушення складання первинних документів як таких, що не мають юридичної сили. Щодо посилань податкового органу на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018р. у справі №750/880/18 відповідно до якого гр. ОСОБА_1  та гр. ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення за фіктивне підприємництво, то позивач зазначає, що за вказаним вироком притягнуто до кримінальної відповідальності осіб, які не мають жодного стосунку до фінансово-господарської діяльності з ТОВ “ІН-ТРАСТ”, оскільки не є ані засновниками, ані керівниками даного підприємства, а твердження про наявність злочинного наміру між засудженими особами та безпосереднім засновником та керівником ТОВ “ІН-ТРАСТ” гр. ОСОБА_3 спростовуються встановленим фактом щодо його необізнаності про злочинні наміри   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Окрім того, на думку позивача, вказаним вироком жодних фактів здійснення ТОВ “ІН-ТРАСТ” нереальної господарської операції, зокрема, із позивачем не встановлено, як і не встановлена вина ТОВ “ІН-ТРАСТ” ( ОСОБА_3 ). Позивач також зазначив, що він не повинен нести відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення до бюджету податків його контрагентом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у задоволені позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважаючи, що суд першої інстанції підійшов до вирішення справи формально, здійснив оцінку доказів по справі однобічно й упереджено, повністю проігнорувавши докази, надані позивачем в обґрунтування його правової позиції, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга обґрунтована аналогічними доводами що і позовна заява. 
Представника позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представник відповідача у судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю “КАЛУГИН УКРАЇНА” 26.02.2015р. зареєстровано як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Філософська, буд. 67,  перебуває на обліку  у Правобережному управлінні Центральної ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є платником  податків до бюджету.
У період з 18.06.2019р. по 24.06.2019р.  посадовою особою контролюючого органу  на підставі наказу №3070-п від 28.05.2019р. була проведена документальна позапланова невиїзна  перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на прибуток та  податку на додану вартість  по взаємовідносинах із ТОВ “ІН-ТРАСТ”  за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.  за результатами якої  було складено акт №36174/04-36-14-19/39663252 від 02.07.2019р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем:
- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134  ПК України в результаті чого  підприємством занижено податок на прибуток за  І квартал 2017р. на загальну суму  73327 грн.; 
- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, з урахуванням наявного від`ємного значення за травень 2017р. на загальну суму 81475 грн., що підтверджується копією відповідного акту  перевірки (а.с.24-44 том 1).
Висновок контролюючого органу про нереальність господарської операції позивача з ТОВ “ІН-ТРАСТ” з приводу виготовлення  на замовлення позивача ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 (виготовлення із матеріалів замовника) ґрунтується на аналізі первинних бухгалтерських документів, наданих позивачем, а саме: договору від 10.02.2017р. №30/02, реєстраційних даних платника податків та ТОВ “ІН-ТРАСТ”, акту прийому-передачі давальницької сировини, товарно-транспортних накладних та  аналізу відомостей наявних у ЄРПН у розрізі номенклатурних позицій, бази даних ДФС  за якими встановлено, що підприємства, задіяні у ланцюгу постачання ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 (виготовлення із матеріалів замовника) відсутнє його придбання від ТОВ “ОГРОМІКС” - ТОВ “ІНДУСТРІАЛ-КОРПОРЕЙТ” - ТОВ “ІН-ТРАСТ” - ТОВ “КАЛУГИН УКРАЇНА”, тобто по ланцюгу господарських операцій з руху ТМЦ встановлено відсутність джерел законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва контрагентом позивача – ТОВ “ІН-ТРАСТ” на замовлення позивача за вищенаведеним договором; встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару по ланцюгу його походження; окрім того, у вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018р. у справі №750/880/18 встановлено, що, зокрема, директор/засновник ТОВ “ІН-ТРАСТ” ОСОБА_3  ніякого відношення до ведення господарської діяльності  вказаного підприємства не мав, після оформлення всіх господарських документів на зазначеного директора/засновника ОСОБА_3 передав документи громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які  встановили контроль над ним та отримали можливість складати та видавати від їх імені підроблені первинні фінансово-господарські документи про ведення безтоварних господарських операцій з продажу (придбання) товарів, виконання робіт надання послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки, отримувати від вказаних підприємств безготівкові кошти в рахунок сплати за начебто виконані роботи, реалізовані товари, надані послуги та переводити їх у готівку, уникаючи, при цьому, системи оподаткування, громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2  свою вину у фіктивному підприємництві визнали  повністю, а тому за висновком відповідача складені та видані первинні фінансово-господарські документи по взаємовідносинах позивача з ТОВ “ІН-ТРАСТ” за договором від 10.02.2017р. №30/02 не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, а метою їх оформлення була мінімізація податкових зобов`язань  позивача (ТОВ “КАЛУГИН УКРАЇНА”).
На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом  02.08.2019р. були прийняті  наступні податкові повідомлення-рішення, а саме: 
- №0022671419  форми “Р” за яким  позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у загальній сумі 109990,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням – 73327 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 36663,50 грн. (а.с.58 -59 том 1);
- №0022681419 форми “Р” за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 122212,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням – 81475 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 40737,50 грн. (а.с.56-57 том 1).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування із джерелом походження з України та за  її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Відповідно до положень пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі    первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою  пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням та наданням послуг придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені  митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Право платника податку на прибуток на формування витрат, що враховуються під час визначення об`єкта оподаткування податком, знаходиться у прямій залежності від підтвердження таких витрат розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, а також з фактом їх використання у власній господарській діяльності. Так само і операції, які дають право платнику податку на формування податкового кредиту, мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу  України. 
Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16    липня 1999    року №996-ХIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (далі – Закон №996).
Відповідно до статті 1 Закону №996 первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
При цьому, слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. 
Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг  відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст.44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку – учасників відповідної операції.
Отже, аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей  визначення  податку на прибуток та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, в той же час, відсутність реально вчиненої господарської операції, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів,  не дозволяє формувати  витрати та податковий кредит, а відповідно, і податок на прибуток. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення  господарської операції.
Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).
Відповідно до ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Виходячи з аналізу вищенаведених положень  та межі обов`язковості вироку для адміністративного суду  вирок, який набрав законної сили, підлягає врахуванню у сукупності із дослідженням усіх складових господарських операцій.
При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не обмежується встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу  у тому числі і досліджує також фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевіряє дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановлює зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Як слідує з матеріалів справи, між ТОВ “КАЛУГИН УКРАЇНА” (Замовником) та ТОВ “ІН-ТРАСТ” (Виконавцем) було укладено договір №30/02 на виконання робіт (надання послуг) від 10.02.2017р. за умовами якого Виконавець зобов`язувався виконати роботи згідно з техзавдання і кресленнях Замовника, а Замовник зобов`язувався прийняти та оплатити виконані роботи, при цьому.
Згідно з акту приймання-передачі технічної документації позивачем на адресу ТОВ “ІН-ТРАСТ” (Виконавця) була передана технічна документація, призначена для виконання  замовлення згідно договору №30/02 від 10.02.2017р., який було підписано від імені ТОВ “ІН-ТРАСТ”   ОСОБА_3 
За специфікацією №1 до договору на виконання робіт (надання послуг) №30/02 від 10.02.2017р. предметом договору є Ливарна заготівля Фланець креслення 1-146772 (виготовлено із матеріалів Замовника), термін виконання робіт – протягом 14 календарних днів з дати передачі давальницької сировини, модельного оснащення з підписанням акту прийому-передачі; завезення давальницької сировини, модельного оснащення і вивіз готової продукції проводиться за рахунок Замовника; умови оплати – 10% попередня оплата  після повідомлення про готовність продукції, 90% оплата упродовж 30 календарних днів з моменту отримання готової продукції;  всього сума становить з ПДВ 488880,00 грн.; специфікація є невід`ємною частиною договору №30/02 від 10.02.2017р., дана Специфікація також підписана від імені ТОВ “ІН-ТРАСТ” Оганесяном К.А. 
Відповідно до копії акту прийому-передачі давальницької сировини від 15.02.2017р. позивач як Замовник передав ТОВ “ІН-ТРАСТ” в якості давальницької сировини матеріали, призначені для виконання замовлення згідно договору №30/02 від 10.02.2017р.: виготовлення ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 СБ - 3 штуки  - Арматуру 10 та модельне оснащення “Фланець”, вказані матеріали  згідно наведеного акту  від позивача прийняв від ТОВ “ІН-ТРАСТ” (м.Чернігів) ОСОБА_3 
03.03.2017р.  від  ТОВ “ІН-ТРАСТ”  як постачальника був виписаний на адресу позивача як покупця рахунок на оплату №01/03 від 03.03.2017р. за договором №30/02 від 10.07.2017р. товару - ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 СБ - 3 штуки на загальну суму з ПДВ 488880,00 грн., а також акт виконаних робіт (надання послуг) №01/03 від 03.03.2017р., акт приймання-передачі готової продукції, які з боку ТОВ “ІН-ТРАСТ” були підписані директором ТОВ “ІН-ТРАСТ” ОСОБА_3 . 
За копіями платіжних доручень №34 від 02.03.2017р. на суму 30000,00 грн., №35 від 02.03.2017р. на суму 49552,00 грн., №61 від 12.04.2017р. на суму 8835,00 грн., №62 від 12.04.2017р. на суму 19854,00 грн. позивачем сплачені відповідні кошти частково згідно договору №30/02 від 10.02.2017р. 
Водночас, зі змісту копії  товарно-транспортної накладної №100614 від 15.02.2017р. та копії товарно-транспортної накладної №10632 від 03.03.2017р. слідує, що матеріали для виконання замовлення (арматура, модельне оснащення “Фланець”) та уже виготовлена продукція (ливарна заготівля “Фланець” креслення 1-146772 СБ - 3 штуки) була розвантажена не у м. Чергінові (місцезнаходження Виконавця – ТОВ “ІН-ТРАСТ”), а пунктом розвантаження (матеріалів) та навантаження (готової продукції – Фланцю) є – Сумська область, м. Шостка, вул. Гагаріна, 1 – (а.с.66,71 том 1).
Жодних пояснень з приводу того, чому продукція розвантажувалась та навантажувалась у м. Шостка, Сумської області позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції зазначено не було. 
Слід також зазначити, що повна сума коштів за договором №30/02 від 10.02.2017р. позивачем сплачена на була, а тому фактичний рух активів позивача за вказаної господарською операцією у повному обсязі не відбувся. 
Окрім того, зі змісту вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018р. у справі №750/880/18 за яким визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво) гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , який набрав законної сили 08.05.2018р., слідує, що вказаним вироком встановлено, що у період з 2016-2017р.р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попередньою змовою, заздалегідь до початку злочину, домовилися про спільне зайняття фіктивним підприємництвом – створенням та придбанням в м. Чернігові юридичних осіб з метою прикриття незаконної діяльності, зокрема, з метою використання рахунків таких підприємств для незаконного переведення безготівкових коштів у готівку, тобто з метою використання таких підприємств для прикриття, ухилення від сплати податків суб`єктами господарювання реального сектору економіки. 
Так, у лютому-березні 2017р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були складені від імені ОСОБА_3 , як засновника, установчі та реєстраційні документи про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) ТОВ “ІН-ТРАСТ”, а саме: заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДРПОУ від 16.02.2017р.; статут ТОВ “ІН-ТРАСТ” з метою здійснення господарської діяльності. Дані документи ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 , який, будучи не обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх підписав. Підписані ОСОБА_3 документи, які були подані до реєстраційної служби, надали змогу здійснити перереєстрацію юридичної особи ТОВ “ІН-ТРАСТ” 17.02.2017р., після чого реєстраційні документи були передані ОСОБА_1 .
В подальшому, на вказівку ОСОБА_5 , ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 в банківських установах здійснили відкриття розрахункових рахунків  ТОВ “ІН-ТРАСТ”. Придбавши суб`єкти підприємницької діяльності (юридичні особи) зокрема, ТОВ “ІН-ТРАСТ”, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 встановили контроль над ним, отримали можливість складати та видавати від їх імені підроблені первинні фінансово-господарські документи про проведення безтоварних операцій з продажу (придбання) товарів, виконання робіт, надання послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки; отримувати від даних суб`єктів безготівкові кошти в рахунок сплати за начебто реалізовані товари, виконані роботи, надані послуги та переводити їх у готівку, уникаючи при цьому систему оподаткування (а.с.222-233 том 2).
Також зі змісту відомостей із ЄДРПОУ щодо повноважень директора ТОВ “ІН-ТРАСТ” Оганесяна ОСОБА_6 слідує, що останній є керівником даного підприємства лише  з 17.02.2017р. (а.с.5-8 том 2).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що директор ТОВ “ІН-ТРАСТ” Оганесян ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , який  підписував договір №30/02 від 10.02.2017р. та усі первинні бухгалтерські документи станом на 10.02.2017р. (дата підписання вказаного договору) ще не мав повноважень на їх підписання, оскільки  став його керівником лише з 17.02.2017р. згідно відомостей з ЄДРПОУ (а.с.5-8 том 2),  а отже, не мав жодних правових підстав для його укладення з позивачем саме 10.02.2017р., що, в свою чергу, не може свідчити про реальність його виконання.
При цьому, з вищенаведеного вироку суду встановлено, що ТОВ “ІН-ТРАСТ” було створено без мети ведення фінансово-господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності, зокрема, з метою використання рахунків таких підприємств для незаконного переведення безготівкових коштів у готівку, тобто з метою використання таких підприємств для прикриття, ухилення від сплати податків суб`єктами господарювання реального сектору економіки, при цьому,  гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнали свою вину у створенні фіктивного підприємництва, зокрема, і ТОВ “ІН-ТРАСТ” (а.с.222-233 том 1).
Вищезгаданим вироком суду також встановлено, що підписані ОСОБА_3 документи, які були подані до реєстраційної служби, надали змогу здійснити 17.02.2017р. перереєстрацію ТОВ “ІН-ТРАСТ” після чого реєстраційні документи підприємства були передані ОСОБА_1 (а.с.230 том 1).
За таких обставин, директор ТОВ “ІН-ТРАСТ” ОСОБА_3 не міг здійснювати жодних господарських операцій, у тому числі із позивачем, оскільки  реєстраційні документи ТОВ “ІН-ТРАСТ” були передані ОСОБА_1 , який складав та видавав від імені підприємства підроблені  первинні фінансово-господарські документи про проведення безтоварних операцій з виконання робіт та надання послуг суб`єктам  підприємницької діяльності реального сектору економіки, отримував від них безготівкові кошти, які переводив у готівку, уникаючи системи оподаткування (а.с.230 том 1).
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що  підписані директором ТОВ “ІН-ТРАСТ” ОСОБА_3 договір на виконання робіт №30/02 від 10.02.2017р., а також і первинні бухгалтерські документи, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними уповноваженими особами, які посвідчують факт  виконання робіт (виготовлення  саме ТОВ “ІН-ТРАСТ” ливарної заготівлі “Фланець” за замовленням позивача), оскільки ця  особа станом на 10.02.2017р. (момент підписання договору) не мала повноважень на його підписання ( ОСОБА_3 є керівником згідно ЄДРПОУ лише з 17.02.2017р.); вищенаведеним вироком суду, який набрав законної сили, встановлено факти створення ТОВ “ІН-ТРАСТ” з метою фіктивного підприємництва, установчі та реєстраційні документи, які були підписані ОСОБА_3 були передані іншій особі – ОСОБА_1 , який складав та видавав від вказаного підприємства підроблені фінансово-господарські документи, що підтверджується   змістом копії вироку  та не спростовано представником позивача жодними доказами(а.с.230 том 1, а.с.5-8 том 2).
Так, відповідно до вимог ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питання чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
При цьому, згідно з ч.1 ст.205 КК України  (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.
За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво  не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємництва виключно з метою здійснення злочинної діяльності.
Отже, статус фіктивного, нелегального підприємництва несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Наведена правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у його постановах від 22.09.2015р. у справі №21-887а15, від 22.03.2016р. у справі №21-170а16, у постанові Верховного Суду від 28.08.2018р. у справі №804/8332/17, а також і у постанові Верховного Суду від  02.12.2019р. у справі №804/729/17.
Відповідно до вимог ч.5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Посилання представника позивача на те, що відповідачем у межах перевірки не було досліджено залучення до поставки ТМЦ матеріально-технічних, майнових, трудових ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод контрагентом позивача або іншій не забороненій законом формі у період поставки ТМЦ є безпідставними, оскільки, в даному випадку за договором №30/02 від 10.02.2017р. не відбувалася поставка ТМЦ, оскільки як зазначено раніше, контрагент позивача знаходиться у м. Чернігові, а виготовлення вказаної вище готової продукції відбувалося за адресою: вул. Гагаріна, 1 у м. Шостка Сумської області.
Жодних доказів того, що контрагент позивача мав чи орендував будь-яке обладнання для виготовлення такої продукції саме у м. Шостка Сумської області не надано. 
Крім того, суд першої інстанції вірно відхилив доводи позивача про те, що  вирок Деснянського районного суду м. Чернігова не може бути підставою для висновку про нереальність господарської операції позивача із ТОВ “ІН-ТРАСТ” (вказаним вироком директор ТОВ “ІН-ТРАСТ” ОСОБА_3 засуджений не був та особи, які були засуджені за вказаним вироком ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства не мали, вказаним вироком нереальність  наведеної господарської операції не встановлена, а згідно даного вироку, навпаки, встановлено факти необізнаності ОСОБА_3 із злочинними намірами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), оскільки  змістом вказаного вироку встановлено, що підписані ОСОБА_3 реєстраційні документи про перереєстрацію ТОВ “ІН-ТРАСТ” були передані ОСОБА_1 , який, в свою чергу, складав і видавав від імені вказаного підприємства підроблені первинні фінансово-господарські документи про проведення безготівкових операцій з виконання робіт, надання послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки за начебто виконані роботи, отримував безготівкові кошти від таких підприємств та переводив їх у готівку, уникаючи системи оподаткування, при цьому, ОСОБА_1 свою вину визнав повністю (а.с.230 том 1).
Отже, вказаний висновок вироку суду свідчить про те, що директором ТОВ “ІН-ТРАСТ” ОСОБА_3 жодних господарських операцій  із будь-якими контрагентами фактично не проводилось.
Таким чином, надані позивачем документи бухгалтерського обліку не відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх змісту та оформлення, що унеможливлює з огляду на приписи Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, розцінювати їх як належні та достатні докази для користування позивачем податковим кредитом на законних підставах, оскільки копії первинних бухгалтерських документів, які складені і підписані від імені  ТОВ “ІН-ТРАСТ”   ОСОБА_3 були складені формально без належних повноважень директора станом на 10.02.2017р., а, відповідно, і без  реального здійснення господарських операцій, що унеможливлює їх прийняття у якості підстав для формування бухгалтерського та податкового обліку.
Аналогічна правова позиція узгоджується такою із позицією Верховного Суду, викладена у постанові від 09.12.2019р. у справі №804/729/17, яка  і підлягає врахуванню при застосуванні норм матеріального права у даних правовідносинах згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.
Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калугин Україна" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року в адміністративній справі №160/8000/19 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Калугин Україна" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року в адміністративній справі №160/8000/19 - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22 липня 2020 року, в повному обсязі постанова складена 23 липня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до  ч. 2 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва