ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 вересня 2020 року

м.Харків

справа №644/4197/19

провадження № 22-ц/818/1075/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач -  ОСОБА_1 ,

відповідач -  ОСОБА_2 , 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1   до ОСОБА_2  про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року, постановлене під головуванням судді Бабенко Ю.П., в залі суду в місті Харків, -
в с т а н о в и в :
У травні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання належних доказів. Позивачем на підтвердження позовних вимог до суду було надано в якості доказів: розписку відповідача від 21.03.2019 року, лист начальника Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 17.04.2019 року, в якому зазначено, що за заявою позивача щодо кримінального правопорушення проводилась перевірка і йому було рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства з метою відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок втрати ювелірного виробу. Також зазначає, що суд першої інстанції посилався у своєму рішенні на ту обставину, що дані правовідносини регулюються в порядку глави 61 ЦК України - договором підряду, що не відповідає дійсності, оскільки позивач не оспорює якість виконаної роботи, або її невиконання, а просить відшкодувати завдану шкоду від втрати дорогоцінного виробу внаслідок неповернення.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих докази того, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання по ремонту і не повернув перстень позивачеві. Також позивачем не було надано до суду доказів того, що вартість перстня складає 10030 грн. та не надано докази того, що позивачу була спричинена моральна шкода на суму 10000 грн.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що згідно копії розписки від 21.03.2019 року відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути 9,6 г. золота в вигляді перстня з діамантами (5 шт.) в найкоротший термін, тобто до 10.04.2019 року, який він взяв у ОСОБА_1 на ремонт (а.с.3).
Відповідач зобов`язання щодо ремонту вказаного перстня не виконав та не повернув його позивачу. У зв`язку з цим  ОСОБА_1 вимушений був звернутись до поліції з заявою про кримінальне правопорушення.
З повідомлення начальника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, яке надійшло на адресу позивача 14.05.2019 року вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 була проведена перевірка. В діях ФОП ОСОБА_2 ознак складу кримінального правопорушення встановлено не було. (а.с.4)
Як на підставу позовних вимог,  ОСОБА_1  посилався на те, що ОСОБА_2 зобов`язання, відповідно до розписки від 21.03.2019 року, у вигляді ремонту золотого перстня з п`ятьма діамантами вагою 9,6 грам, у визначений термін не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути перстень, проте до цього часу ОСОБА_2 не повернув вказаний перстень. У зв`язку з цим вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди у розмірі вартість перстня в сумі 10030 грн., та моральної шкоди у розмірі 10000 грн.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини щодо надання послуг з ремонту 9,6 г. золота в вигляді перстня з діамантами (5 шт.). Про що не заперечує позивач.
Пред`являючи даний позов до суду, позивач керувався нормами ст.1166 ЦК України, яка регулює підстави та порядок відшкодування шкоди - деліктні зобов`язання, та наполягав саме на відшкодуванні шкоди.
Разом з тим, доводи позову зводяться до невиконання відповідачем зобов`язання згідно наданої позивачу розписки.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.
Розписка відповідача про отримання ювелірного виробу для ремонту (а.с.3) та відповідь начальника Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області (а.с.4) про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення не є належними доказами на підтвердження факту спричинення майнової шкоди позивачеві внаслідок протиправної поведінки відповідача та розміру такої шкоди. 
Інших доказів матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, не надано доказів того, що вартість перстня складає 10030 грн., також не надано доказів спричинення йому моральної шкоди.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
  Головуючий:                                                                                 О.В. Маміна

   Судді:                                                           С.С. Кругова

                                                     Н.П. Пилипчук