КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №367/4844/15                                              Головуючий у І інстанції -Саранюк Л.П.  
апеляційне провадження №22-ц/824/6777/2020      Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
 09 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сержанюка А.С., Лівінського С.В.,
за участю секретаря  Спеней О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ірпінської міської ради Київської області про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним та визнання незаконним рішення ради,-
                                                                 встановив:
У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , Ірпінської міської ради Київської області про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним та визнання незаконним рішення ради.
На обґрунтування позовних вимог вказувала, що позивачу на підставі свідоцтва про право приватної власності від 16.01.2015 належить земельна ділянка площею 0,0360 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № 3210900000:01:088:0161.
Вказана земельна ділянка прилягає до домоволодіння АДРЕСА_1 , а будинок за цією ж адресою належить батькам позивача на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 19.05.1999. Зазначала, що у вказаному будинку ОСОБА_1 постійно проживає з 1965 року.
Вказувала, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , кадастровий № 3210900000:01:088:0161, раніше була виділена батькам позивача у тимчасове користування згідно рішення Ірпінського міськвиконкому № 158/1 від 25.06.1996.
Пунктом № 30 Витягу з рішення Ірпінського міськвиконкому № 158/1 від 25.06.1996, виділено 1335 кв.м у тимчасове користування, а 1000 кв.м у постійне користування, загальна площа земельної ділянки становить 2335 кв.м.
Починаючи з 1996 року, зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні позивача ОСОБА_1 , а фактично вказаною земельною ділянкою позивач та її батьки почали користуватись з 1951 року, з моменту надання їм комунального житла за вказаною адресою.
Вказувала, що з моменту незалежності України та прийняття Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, право землекористування було оформлено відповідно до вимог зазначеного кодексу, а саме відповідно до ст.ст. 17, 19 старого ЗК України земельна ділянка площею 0,2335 га., була закріплена та передана у користування її сім?ї згідно рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 158/1 від 25.06.1996р., п. № 30.
Саме за рахунок цієї земельної ділянки і за згодою своїх батьків позивач і отримала у власність шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,0360 га, яка розташована за адресою, АДРЕСА_1 , кадастровий № 3210900000:01:088:0161.
Проте, позивач дізналась, що у ОСОБА_2 є державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 0,0581 га., з якого вбачається, що частина земельної ділянки площею 0,0221 га., виділена незаконно на землі, що надавалась раніше у тимчасове користування батькам позивача, а в даний час знаходяться у власності позивача.
Вказаний незаконний державний акт, який позивач оспорює, виданий відповідачу ОСОБА_2 23 квітня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 82/7 від 27.03.2001, кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався.
Рішенням Ірпінського міськвиконкому № 177/3 від 27.05.1997, був затверджений план земельної ділянки загальною площею 596,5 кв.м, із яких в постійному користуванні 365,5 кв.м, а 231 кв.м у тимчасовому користуванні за рахунок земель Бучанського лісгоспу.
Згідно з планом земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2 , земельна ділянка, розміром 231 кв.м., що надавалася у користування відповідача, розташовувалась уздовж земельної ділянки, яка вже була виділена батькам позивача, та з цього приводу спору не виникало, бо землі не накладались одна на одну. Вказаний план був погоджений головним архітектором м. Ірпінь, начальником відділу земельних ресурсів та самою ОСОБА_2 , що підтверджується їх підписами.
Вказувала, що із плану земельної ділянки по АДРЕСА_2 , чітко убачається схема розташування двох частин земельної ділянки в одну лінію уздовж земельної ділянки батьків позивача через проїзд загального користування, при цьому земельні ділянки 231 кв.м, та 365,5 кв.м, розташовані симетрично уздовж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що знаходиться в користуванні її батьків.
Однак в державному акті на земельну ділянку від 23 квітня 2001 року, виданому на ім?я ОСОБА_2 , розташування зазначених земельних ділянок наданих у власність відповідача схематично зображені не зрозуміло, та й не відповідають плану цієї ж земельної ділянки погодженому відділами архітектури та земельних ресурсів.
З рішення Ірпінського міськвиконкому № 158/1 від 25.06.1996, п. № 30, згідно якого, було виділено батькам позивача за адресою АДРЕСА_1 , 2335 кв.м. землі та за рахунок площі саме цієї земельної ділянки згодом позивачу і було передано у власність земельну ділянку розміром 360 кв.м., а не за рахунок земельної ділянки, яка надавалась у користування відповідачу ОСОБА_2 , оскільки спірна земельна ділянка виділялась у користування ОСОБА_2 за рахунок земель Бучанського лісгоспу пізніше.
За таких обставин, ОСОБА_1 просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий гр. ОСОБА_2 23.04.2001 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1226; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради №82/7 від 27.03.2001, в частині затвердження технічної документації по складанню державного акту та передачі у власність спірної земельної ділянки на ім?я ОСОБА_2 ; визнати незаконною приватизацію земельної ділянки, площею 0,0221 га, за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ірпінської міської ради Київської області про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним та визнання незаконним рішення ради - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи.
На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевий суд не взяв до уваги, що згідно ст. 22 ЗК України від 1990 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю, або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної ділянки, до встановлення меж цієї ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право власності або користування землею, забороняється.
Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка № НОМЕР_1 в натурі на місцевості не виносилась та не передавалась ОСОБА_2 у користування, то відповідач права на цю земельну ділянку не набула.
Крім того вказує, що в державному акті на земельну ділянку від 23 квітня 2001року, виданому на ім 'я відповідача ОСОБА_2 , розташування зазначених земельних ділянок наданих у власність відповідача схематично зображені не зрозуміло, та не відповідають плану цієї ж земельної ділянки, погодженому відділами архітектури та земельних ресурсів.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0,0360 га та 0,0221 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельні ділянки розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площа вищевказаних земельних ділянок складає 0,0581 га. Викладені обставини підтверджуються доданою до позовної заяви копією державного акту на право приватної власності на землю.
Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №76/10 від 27.03.1990 було виділено із земель Держземфонду земельну ділянку прощею 600 кв.м. громадянам ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 .
Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №274/1 від 27.10.1992 року було внесено зміни до рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №76/10 від 27.03.1990, відповідно до яких було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м із земель Держземфонду гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 для будівництва індивідуального двоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів 177/6 від 23.08.1994 було виділено ОСОБА_2 , ОСОБА_5 із земель Держземфонду до раніше виділеної земельної ділянки земельну ділянку площею 131 кв.м. Тобто загальна площа виділеної гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . складає 731 кв.м.
Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №209/1 від 27.09.1994 року було внесено зміни до рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №274/1 від 27.10.1992, 177/6 від 23.08.1994, відповідно до яких було виділено земельну ділянку площею 731 кв.м із земель Держземфонду гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 для будівництва індивідуального двоквартирного житлового будинку, закріпити в користування власнику кожної квартири земельні ділянки площею 365,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №177/3 від 27.05.1997 року враховуючи позитивний висновок Бучанського лісгоспу було вирішено: закріпити за громадянкою ОСОБА_2 земельну ділянку площею 231 кв.м в користування в АДРЕСА_3 , загальна площа земельної ділянки становитиме 596,5 кв.м.
Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №443 від23.12.1997 року було вирішено передати безкоштовно в приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,05965 га за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі вищевказаного рішення було підготовлено технічну документацію, також було підписано та погоджено зовнішні межі земельної ділянки із усіма сусідами.
Відповідно до акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 16.07.1999 року, який було підписано суміжними землекористувачами ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 а також батьками позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідно до вищевказаного акту суміжними землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж землекористування не заявлено.
Відповідно до плану встановлення меж, а також таблиці точок, ліній і дирекційних кутів до спірної земельної ділянки земельна ділянка має 5 межових точок, які відповідно до акту про передачу на зберігання встановлення межових знаків, були встановлені на місцевості та передані гр. ОСОБА_2 на зберігання.
Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради №82/7 від 27.03.2001 року було вирішено: затвердити технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю. Передати безкоштовно в приватну власність земельні ділянки та видати державний акт та зареєструвати його в книзі записів. Землевпорядній службі внести відповідні зміни в земельно - облікову документацію.
23 квітня 2001 року позивачем було отримано державний акт на право приватної власності на землю та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1226.
Згідно зі статтею 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов?язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частин другої, п?ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Відповідно до ст. 7 ЗК України (в редакції від 18.12.1990 року) користування землею може бути постійним або тимчасовим.
Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Замовниками виконання вказаних робіт є відповідні місцеві Ради народних депутатів, підприємства, установи і організації ( ч. 7, 8, 9 ст. 19 ЗК України від 18.12.1990 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЗК України ( в редакції від 18.12.1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
Як установлено судом, рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №443 від 23.12.1997 було вирішено передати безкоштовно в приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,05965 га за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі вищевказаного рішення було підготовлено технічну документацію, також було підписано та погоджено зовнішні межі земельної ділянки із усіма сусідами.
23 квітня 2001 року позивачем було отримано державний акт на право приватної власності на землю. Та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1226. Окрім того, відповідно до рішення Ірпінської міської ради №2980-43 VI від 15.03.2013 року прийнято рішення дозволити позивачу ОСОБА_1 розробити проект щодо відведення земельної ділянки площею 360 м2 за рахунок земель запасу міста а не за рахунок земель наданих у користування батьків позивача.
Крім того, відповідно до плану встановлення меж станом на час приватизації земельної ділянки, земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 від точки А до точки Б довжиною 21.15 межувала з земельною ділянкою ОСОБА_7 також відповідно до плану меж зон обмеження та сервітутів земельної ділянки позивача ОСОБА_1 станом на 2013 рік, також однією стороною прилягала до земельної ділянки ОСОБА_7 , що спростовує посилання позивача на той факт, що станом на 2001 рік відповідачу було передано у власність частину проїзду загального користування.
Посилання представника позивача на те, що рішенням Ірпінської міської ради № 158/1 від 25.06.1996 року за батьками позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було закріплену спірну земельну ділянку ним не доведено, так як із змісту рішення не вбачається конфігурація та межі земельної ділянки, а зазначається лише площа.
Крім того, рішенням Ірпінської міської ради № 2980-43 від 15.03.2013 року ( а.с.55) дозволено ОСОБА_1 розробити проект щодо відведення земельної ділянки площею 360 кв.м. за рахунок земель запасу міста, а не за рахунок земель, наданих у користування ОСОБА_10 . Посилання позивача, що земельна ділянка була виділена їй за згодою батьків також не доведена позивачем.
       За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про   відмову у задоволенні позовних вимог.  
       Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів
                                                   П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
           Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2019 року залишити без змін.
           Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
Суддя - доповідач:                            
Судді :