ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5638/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року (суддя Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 06.02.2020 року) у справі № 280/5638/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, про скасування вимоги про стягнення недоїмки,-

в с т а н о в и в:
15.11.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі по тексту – відповідач), в якому просив скасувати вимогу № 14249-49 від 13.05.2019 року на суму 21030,90 грн. про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДФС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування чи загальну систему оподаткування, є платниками єдиного внеску. Не подання звітності та не здійснення підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства, не звільняє платника від сплати єдиного внеску. Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника. Апелянт вказував, що позивач не припинив підприємницьку діяльність як фізична-особа підприємець та враховуючи цю обставину, повинен сплачувати внески. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що платники єдиного внеску, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 16.04.20201 року зареєстровано як фізичну особу-підприємця та 19.04.2010 року  взятий на облік як платник податків. Суд першої інстанції зазначав, що за період з 2017 по 2018 роки звіти позивачем до контролюючого органу не подавались. Нормою абзацу другого пункту 2 частини першої  статті 7 Закону №2464-VI, визначено необхідність сплати єдиного внеску саме у випадку безпосереднього ведення особою підприємницької діяльності упродовж звітного періоду, оскільки у ній акцентовано увагу саме на наявності або відсутності у платника єдиного внеску доходу (прибутку). У фізичної особи – підприємця відсутній обовязок сплачувати єдиний внесок у разі, коли такою особою фактично не ведеться підприємницька діяльність. Факт державної реєстрації фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності не зобов`язує таку особу до активного її ведення. Суд першої інстанції вказував, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у визначених випадках, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується єдиний внесок. Контролюючий орган мав право нарахувати внесок та сформувати вимогу про його сплату, на підставі: акта перевірки; звітності, що подається платником до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу). Відомості з інтегрованої картки платника внеску не входять до переліку «інших документів», оскільки не підтверджують суми виплат (доходу), такі відомості є підставою для призначення перевірки, під час проведення якої у платника внеску виникає право надати пояснення, що становить мінімальний стандарт права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.04.2010 року ОСОБА_1 зареєстрований  як фізична особа-підприємець; 18.04.2019 року внесено запис про припинення ОСОБА_1 ведення підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця.
Матеріалами справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у Запорізькій області 13.05.2019 року складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14249-49  зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21030,90 грн. Підставою винесення вимоги є те, що ОСОБА_1 протягом 2017 – 2018 років, І кварталу 2019 року був зареєстрований як фізична особа – підприємець, та повинен сплачувати внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до трудової книжки позивача № 627111, ОСОБА_1 з 01.04.2017 року працює у ФОП ОСОБА_2 на посаді продавця – консультанта.
До матеріалів справи долучено витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , згідно яких, за період з квітня 2017 року по вересень 2019 року, єдині страхові внески за ОСОБА_1 сплачував  ФОП ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 6  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).
Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 5 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у  пунктах 4  (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),  5  та  5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Єдиний внесок для платників, зазначених у  статті 4  цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної  статтею 7  цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Згідно ч. 8 ст. 9 вищевказаного Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у  пунктах 4,  5  та  5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до  Закону  в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої  Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до частин 4, 8 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган  доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом  виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну  політику, надсилає  платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У  разі  незгоди  з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску  узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. 
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. 
Згідно пп. 1 п. 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449,  сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.
Встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.04.2017 року працював у ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується трудовою книжкою, який сплачував у 2017-2019 роках, як роботодавець єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Дана обставина підтверджується витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 
ОСОБА_1 є застрахованою особою, є найманим працівником та за нього відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплачує єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування її роботодавець.
Отже, сплата єдиного внеску ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах, спричинить подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Проте, вимога № 14249-49 від 13.05.2019 року на суму 21030,90 грн. за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, винесена за період 2017 року – І кварталу 2019 року. У період з січня – березня 2017 року включно, єдиний внесок ФОП ОСОБА_1 або його роботодавцем за нього, не сплачувався.
У відзиві на позов, відповідач наводить розрахунок суми єдиного внеску, що визначена у вимозі. Сплата єдиного внеску за 2017 рік складає 8448,00 грн., або 704,00 грн. за місяць, тобто за період з січня по березень 2017 року включено  складає 704,00 грн. х 3 = 2112,00 грн., тобто  на вказану суму є правомірним. Отже, скасуванню підлягає вимога в частині 18918,90 грн. (21030,90 грн. – 2112 грн.).
При винесенні рішення суд апеляційної інстанції керується судовою практикою, зокрема викладеною постановах Верховного Суду: від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18,  від 18.03.2020 року у справі №140/1777/19, від 27.03.2020 року у справі №140/2214/19.
Отже, Головне управління ДПС у Запорізькій області при винесенні оскаржуваної вимоги не врахувало, що єдиний внесок за ОСОБА_1 з 01.04.2017 року сплачується його роботодавцем, що позбавляло його обов`язку сплачувати такий єдиний внесок самостійно як фізичної особи-підприємцем за вказаний період. 
Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.  
ОСОБА_1 при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 769,00 грн., що підтверджується квитанцією №1264131В92 від 13.11.2019 року. Враховуючи часткове задоволення його позовних вимог, поверненню за рахунок бюджетних асигнувань підлягають 384,50 грн.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, разом як не передбачено поверненню судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
          Керуючись ст.ст. 242, 315, ч.ч. 1, 4 ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:
          Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області – задовольнити частково.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 280/5638/19  – скасувати. 
          Прийняти нове рішення.
          Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, про скасування вимоги про стягнення недоїмки – задовольнити частково.
          Скасувати вимогу № 14249-49 від 13.05.2019 року про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18918,90 грн.
          Здійснити новий розподіл судових витрат.
          Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 39396146) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 384,50 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 50 копійок).
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, відповідно до ст., ст. 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова