УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/329/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й., 
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/329/19 за позовом ОСОБА_1 до Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними, скасування рішень, правовстановлюючих документів, встановлення факту належності майна спадкоємцю, визнання права власності в порядку спадкування,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 03 лютого 2020 року суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 11 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року  ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області,  ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням заяви від 27.11.2019 (т. 1 а.с. 198-207), просив: 
-встановити факт володіння, на праві власності, ОСОБА_4 , всім домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, площею 0,52 га за адресою: АДРЕСА_2 ; 
-визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області № б/н від 15 квітня 2010 року, в частині надання дозволу на будівництво жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 на власній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 ; 
-визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області № б/н від 17 вересня 2009 року, в частині погодження ОСОБА_2 оформлення права власності на жилий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; 
-визнати недійсним та скасувати рішення 24 сесії 5 скликання Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 липня 2008 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності на жилий будинок, видане ОСОБА_2  виконавчим комітетом Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, 30 квітня 2010 року, на підставі рішення виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області № б/н від 17 вересня 2009 року; 
-визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД №550151, виданий ОСОБА_2 , зареєстрований за № НОМЕР_1 ; 
-визнати, в порядку спадкування, за ним - ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_2 та Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позову зазначив, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_4 27 травня 1989 року остання склала заповіт, яким все своє майно у рівних частинах, заповіла, зокрема, йому та відповідачу ОСОБА_2 . Спадкодавець за життя не оформила правовстановлюючі документи на належний їй житловий будинок, проте відповідач у незаконний спосіб зареєстрував право власності на це майно та земельну ділянку, чим порушив його права, як спадкоємця після смерті баби - ОСОБА_4 .
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Зазначив, що рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17.11.2017, яким визнано за його довірителем право власності в порядку спадкування після смерті баби, 06.11.2019 було скасовано Житомирським апеляційним судом, яким ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Підставою скасування стало те, що ОСОБА_2 , який також є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , не був залучений до участі у справі. Цією постановою підтверджуються і ті обставини, що до спадкової маси входять домоволодіння АДРЕСА_1 , як такі, що належали, як єдиний цілий об`єкт спадкодавцю, та в подальшому були розділені на два домоволодіння. Відповідач у незаконний спосіб оформив право власності на будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку за цією адресою, які по суті складають спадкову масу після смерті спадкодавця і право на спадкування якого належить позивачу. Свідоцтво про право власності відповідачу та державний акт на право власності на земельну ділянку видані на підставі незаконних рішень органу місцевого самоврядування, оскільки ОСОБА_2 не будував будинку, цей будинок був побудований у 1985 році і входив до домоволодіння спадкодавця, а земельну ділянку, яка не була вільна від забудов, і перебувала у володінні спадкодавця, селищна рада не мала права передавати у власність іншій особі. Такими рішеннями орган місцевого самоврядування фактично позбавив позивача права на спадкування, зважаючи на те, що відповідач не будував будинок, а переробив документи на нього. ОСОБА_2 безпідставно вказав, що побудований спадкодавцем у 1985 році спірний жилий будинок є новим та побудований ним, оскільки з наданих доказів вбачається, що спірне домоволодіння, у тому числі будинок площею 48 кв.м вже у 1986 належав спадкодавцю та був переобладнаний у 1994 році. Вирішуючи спір, суд не врахував вказаних обставин, не дослідив, куди подівся будинок площею 48 кв.м, побудований у 1985 році та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити оскаржуване рішення суду без змін (а.с. 142-144 т. 2).
В судовому засіданні ОСОБА_3 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав. Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали.
Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 1989 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповіла, у тому числі, сторонам у даній справі (а.с.24 т.1). 
4 травня 1992 року ОСОБА_4 померла у с. Нова Рудня Житомирського району Житомирської області (а.с.21 т.1).
Рішенням Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11 липня 2008 року ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку в межах с. Нова Рудня загальною площею 0,2208 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,1803 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0405 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.132 т.1).
30 грудня 2008 року відповідач отримав у власність земельну ділянку в АДРЕСА_2 площею 0,1803 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що підтверджується копією державного акту серії ЯД №550151 (а.с.44, 45 т.1).
17 вересня 2009 року рішенням виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Борачку В.Л. наданий дозвіл на будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.52 т.1). 
25 вересня 2009 року ОСОБА_2 виготовив технічний паспорт на домогосподарство за адресою: АДРЕСА_2 . До його складу входить: житловий будинок 1985 року побудови, прибудова 1994 року, літня кухня збудована до 1941 року та гараж 2002 року будівництва. Житловий будинок має загальну площу 112,6 кв.м та житлову 87,7 кв.м (а.с.178-180 т.1).
21 грудня 2009 року орган місцевого самоврядування за місцем знаходження спірного майна видав ОСОБА_2 довідку про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_2 . До складу даного домоволодіння входить житловий будинок, літня кухня та гараж (а.с.177 т.1).
15 квітня 2010 року рішенням виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області погоджено оформлення у власність ОСОБА_2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.53 т.1).
30 квітня 2010 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . До її складу входить один житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Свідоцтво видано на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 15 квітня 2010 року (а.с.42 т.1). Право власності на житловий будинок (загальною площею 112,6 кв.м, житловою – 87,7кв.м) зареєстровані в реєстрі 20 травня 2010 року (а.с.43,48-49).
11 серпня 2014 року та 08 червня 2015 року орган місцевого самоврядування видав позивачеві довідки про те, що за померлою ОСОБА_4 рахувався як житловий будинок, так і земельна ділянка площею 0,52 га (а.с.27 т.1). Такі дані взяті на підставі погосподарської книги №11 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № 423.
14 грудня 2016 року приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області у довідці № 1259/01-16 повідомив, що спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_4 є ОСОБА_1 . Інші спадкоємці, в тому числі відповідач, спадщину не прийняли (а.с.23 т.1).
В серпні 2016 року Комунальне підприємство "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради листом № 650 повідомляло Буківську сільську раду Житомирського району Житомирської області про те, що літня кухня, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відноситься до будинку 69 по тій самій вулиці. Власником такого будинку є ОСОБА_2 (а.с.28 т.1).
В липні 2017 року позивач виготовив технічний паспорт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . До його складу входять такі об`єкти нерухомості, як житловий будинок 1985 року побудови, літня кухня 1941 року побудови та гараж 2002 року побудови. Житловий будинок загальною площею 112,6кв.м та житлової 87,7 кв.м (а.с.29-32 т.1).
20 грудня 2017 року позивач на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року зареєстрував право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 18-20, 50 т.1).
22 грудня 2018 року Тетерівська сільська рада Житомирського району Житомирської області (є правонаступником Буківської сільської ради) повідомила адвоката позивача, що за зверненням ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету №31 від 18 червня 2015 року була надана адреса: АДРЕСА_2 , який він успадкував від ОСОБА_4 за рішенням суду (а.с.56 т.1).
Також, судом першої інстанції встановлено, що 26 березня 2019 року орган місцевого самоврядування видав довідку № 155 про те, що ОСОБА_2 фактично вступив у спадщину після смерті баби ОСОБА_4 (а.с.91 т.1).
Згідно висновку експерта № 131/10-2019 від 22 жовтня 2019 року за результатами комісійної судової будівельно-технічної експертизи, яка призначена судом першої інстанції за клопотанням представника позивача, визначити за результатами натурного обстеження рік будівництва досліджуваного житлового будинку АДРЕСА_2 не представляється можливим. Експерт зазначив, що виходячи з представлених на дослідження матеріалів, зокрема технічного паспорту, складеного КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради станом від 25 вересня 2009 року досліджуваний житловий будинок побудований у 1985 році із здійсненням прибудови (надбудови) в 1994 році (а.с.153-173 т.1).
06 листопада 2019 року постановою Житомирського апеляційного суду у справі №278/1260/17 за позовом ОСОБА_1 до Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_2 скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року про задоволення вимог заявника і у позові відмовлено (а.с.18-20, 218-222 т.1).
Судом першої інстанції під час розгляду справи витребувано та досліджено у судовому засіданні оригінали погосподарських книг з 1947 по 1995 роки щодо майна, яке рахувалось за спадкодавцем. Копії відповідних сторінок долучено до матеріалів справи.
Також, судом допитані свідки, показання яких викладені у оскаржуваному судовому рішенні.
Ухвалюючи рішення про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обставин прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 відповідно до положень матеріального закону, чинного на час виникнення правовідносин і врегульованого положеннями ст. 549 ЦК УРСР, а відтак, і порушення своїх прав оскаржуваними рішеннями органу місцевого самоврядування та правовстановлюючими документами, виданими відповідачу.
Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку. 
Так, відповідно до статей 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.  Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;  2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
За змістом статті 549 ЦК Української РСР діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ спадкоємця в управління або володіння спадковим майном (спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед смертю, що встановлюються за його паспортом, де присутній штамп про його реєстрацію зі спадкоємцем в одному будинку, довідкою ЖЕД про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та з ким); подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини.
Разом з тим, посилання представника позивача про те, що останній прийняв спадщину, фактично вступивши у володіння та управління спадковим майном, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не підтверджені.
Вимог про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом шляхом вступу у володіння чи управління спадковим майном після смерті спадкодавця, враховуючи, що спадщина відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відповідач не визнає такого факту, позивач не заявляв. 
Вирішуючи спір, суд правильно зазначив, що такий факт не можуть підтверджувати довідки органу місцевого самоврядування, посилання на які міститься у постанові Житомирського апеляційного суду від 06.11.2019, зокрема, від 13.07.2016 №1358 та від 05.10.2015, про те, що ОСОБА_1 на день смерті проживав разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 , фактично один вступив у спадщину та з дня смерті ОСОБА_4 користується спадковим майном, робив поточний ремонт, зберігав документацію померлої. Вказані довідки сільської ради, які містяться на а.с. 59зв та 7 у матеріалах витребуваної судом апеляційної інстанції цивільної справи №278/1260/17, не містить посилань на документ, який підтверджує обставини постійного проживання позивача зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 , а інших достовірних доказів останнім на підтвердження зазначених у цих довідках обставин не надано. Окрім того, суд правильно зазначив, що той самий орган місцевого самоврядування, видаючи довідку про фактичне місце проживання позивача і про вступ ним одним у спадщину, нічого не зазначав про існування іншого спадкоємця - ОСОБА_2 , якому 26.03.2019 за №155 видав подібну довідку про фактичний вступ у спадщину шляхом володіння та управління спадковим майном (а.с. 91 т. 1). Також, не може підтверджувати факт прийняття спадщини довідка нотаріуса про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_4 , яка видана позивачеві на підставі суперечливих даних органу місцевого самоврядування (а.с. 23 т.1). 
Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Житомирського апеляційного суду від 06.11.2019 встановлено факт прийняття спадщини обома спадкоємцями ( ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) та те, що до спадкової маси входять домоволодіння АДРЕСА_1 , як такі, що належали, як єдиний цілий об`єкт спадкодавцю, та у подальшому були розділені на два домоволодіння, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що такі факти судом апеляційної інстанції у вищевказаній постанові не встановлювались, суд лише посилався на зміст довідок, виданих органом місцевого самоврядування, які в даному випадку не можуть бути достатніми доказами, що підтверджують такі факти. 
Крім того, за змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
У справі №278/1260/17 не приймав участь ОСОБА_2 , у зв`язку із чим постановою Житомирського апеляційного суду скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.
Також, за змістом ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Виникнення у ОСОБА_1 права на спадкування залежить від доведення певних фактів, які не визнаються відповідачем, а тому фактичний вступ позивача в управління або володіння спадковим майном підлягає встановленню у судовому порядку, а даний позов є передчасним.
Інші доводи апеляційної скарги за вищевказаних обставин не мають правового значення для вирішення справи.
Рішення суду про відмову у задоволенні позову по суті є правильним, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для його скасування. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 30 червня 2020 року.