КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
04 серпня 2020 року                                                                                               м. Київ
 
Унікальний номер справи № 754/6647/18  
Апеляційне провадження 22-ц/824/7897/2020  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретарях Гойденко Д.В., Синявському Д.В.
 
сторони          
позивач                      ОСОБА_1 
 
відповідач                 ОСОБА_1 

            розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від                14 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Саламон О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , треті особи: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей сім`ї Броварської районної держаної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, звільнення від заборгованості по сплаті аліментів та стягнення аліментів,
 
в с т а н о в и в :
 
у травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визначити місце проживання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, припинити стягнення аліментів; звільнити від сплати заборгованості по сплаті аліментів та стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина.
В обґрунтування позову зазначав, що з відповідачкою вони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2011 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає з ним, в належному йому житловому будинку по                       АДРЕСА_1 , при цьому відповідачка не приймає участі в вихованні та утриманні сина. 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 750 грн щомісячно, починаючи з 12.10.2011 і до повноліття дитини. Видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Станом на 09.02.2018 утворилась заборгованість по сплаті аліментів за весь період після винесення рішення, а саме за період з жовтня 2011 року по лютий 2018 року в розмірі 57 000 грн. Разом з тим, аліменти він постійно сплачував, що підтверджується квитанціями, проте виконавчою службою зазначені квитанції не приймаються до уваги. Зазначає, що син фактично проживає з ним та перебуває на його утриманні.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2020 позов задоволено частково. Припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-6190/2011, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили. Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-6190/11, виданим 06.12.2011 Деснянський районним судом м. Києва. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1   подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не вірно застосовано положення ч. 2 ст. 197 СК України, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обставин для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Свої вимоги він обґрунтовував лише тим, що не може виїхати за кордон у зв`язку із наявною заборгованістю. З позовом про припинення стягнення аліментів він звернувся лише у травні 2018. Судом взято до уваги квитанції, надані позивачем, проте у цих квитанціях не зазначено платника і не вказано, що ці суми спрямовані на виконання рішення суду про стягнення аліментів. Встановлюючи заборгованість зазначені квитанції не були прийняті до уваги державним виконавцем. Той факт, що позивач бере участь у вихованні сина не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Судом не враховано, що сторони проживають за однією і тією ж адресою, а тому висновки суду, що дитина проживає з батьком є неправильними. Судом також не враховано положення  ст. 179 СК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що в апеляційній скарзі відповідачкою фактично висловлюється бажання отримати грошові кошти, а не турбота про дитину, якій ці кошти належать. Вважає, що ним надано належні докази про те, що він постійно з моменту призначення аліментів сплачував аліменти та надавав кошти на всі додаткові витрати на навчання. Крім того, він забезпечував сина всім необхідним та останній висловив бажання проживати з батьком, а тому суд правильно припинив стягнення аліментів на користь відповідачки. Аліменти є власністю дитини, а тому стягнення заборгованості по аліментах на користь відповідачки суперечить ст. 179 СК України.
У судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Служба у справах дітей сім`ї Броварської районної держаної адміністрації Київської області подала заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
10.06.2011 рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб розірвано.
За рішенням цього ж суду стягнуто з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина в розмірі 750 грн щомісячно, починаючи з 12.10.2011 і до повноліття дитини.
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно довідки Зазимського закладу загальної середньої освіти Броварського району Київської області від 12.03.2018 № 16 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до довідок Зазимської сільської ради Броварського району Київської області № 16, № 265, № 266 від 12.03.2018 ОСОБА_2 навчається в Зазимській ЗОШ 1-ІІІ ступенів з 01.09.2011, не зареєстрований, однак фактично проживає в АДРЕСА_1 , що належить його батьку ОСОБА_1 .
Сторони по справі не заперечували та визнали факт фактичного проживання неповнолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
03.02.2012  постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Панченко І.І. відкрито виконавче провадження № 30997859 з виконання виконавчого листа № 2-6190, виданого 06.12.2011 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 750 грн., але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12.10.2011 року і до повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого ВДВС Деснянського РУЮ у     м. Києві станом на січень 2018 за період з жовтня 2011 року по січень 2018 року заборгованість за аліментами становить 54 750 грн.
Згідно з квитанціями, наданими позивачем, останнім періодично сплачувалися аліменти за період з грудня 2011 року по травень 2018 року.
Відповідно до довідки - характеристики щодо позивача ОСОБА_1 , виданої Зазимським закладом загальної середньої освіти Броварського району Київської області від 08.06.2018 № 65, останній бере активну участь у вихованні сина, організації його дозвілля та матеріального забезпечення, опікується здоров`ям дитини як в Україні, так і за кордоном, був неодноразово обраний батьками до складу батьківського комітету класу та школи, тісно співпрацює з класним керівником, відвідує батьківські збори, постійно цікавиться життям дитини у закладі освіти, успішністю та здоров`ям дитини, вболіває за сина, є активним учасником родинних свят, шкільних заходів.
12.07.2018 на підставі розпорядження № 624 Броварської районної державної адміністрації Київської області місце проживання ОСОБА_2 визначено з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2019, яке набрало законної сили 10.05.2019, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій в.о. начальника Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області Сліпчук І.О., головного спеціаліста Броварської районної державної адміністрації Київської області Турченюк А.М., здійснені ними 13.06.2018 щодо обстеження житлово-побутових умов її сина ОСОБА_2 , а також бездіяльність вищезазначених посадових осіб щодо проведення бесіди з нею та відвідання її за місцем проживання, визнання протиправним та скасування розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області від 12.07.2018 № 624.
ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, однак за її клопотанням позов залишено без розгляду.
Відповідач зареєстрована у АДРЕСА_4 з 22.10.1986.
У відповідності до акта обстеження умов проживання АДРЕСА_5 фактично проживає і відповідач.
Зазначені обставини не заперечувались та визнавались сторонами по справі.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно, домоволодіння за адресою:  АДРЕСА_1 , на праві часткової власності належить позивачу, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Згідно з витягами з протоколів засідань комісії з питань захисту прав дитини Броварської районної державної адміністрації від 26.06.2018 № 12, від 10.07.2018 № 13, ОСОБА_2 повідомив, що проживати бажає разом з батьком, який більше приділяє йому уваги, ніж мама, підтримує його захоплення тенісом та забезпечує участь у змаганнях, возить на додаткові заняття з англійської мови, відвідує заходи в школі, бере на відпочинок. З мамою спілкування бувають рідко, коли вона вдома, та не зайнята роботою. Зазначив, що весь навчальний час проводить у батька, а до мами йде лише ночувати.
Згідно з листом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, відповідач за адресою: АДРЕСА_1 проживає не постійно.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проживання дитини з батьком і перебування на його повному утриманні свідчить про зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходів її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом даної норми аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина.
За рішенням Деснянського районного суду м. Києва аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін стягнуто з батька на користь матері з 12.10.2011.
Обставини про те, з ким проживає дитина та на чиєму утриманні вона знаходиться перевіряються при вирішенні спору про стягнення аліментів. Рішення про стягнення аліментів з батька дитини останній не оскаржував. Більш того він виконував це рішення до звернення до суду з даним позовом.
За вказаних обставин твердження представника позивача про те, що син з часу розлучення проживає з батьком та знаходиться на його утриманні суперечать матеріалам справи.
Оскільки син виявив бажання надалі проживати з батьком, а не з матір`ю та за розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 12.07.2018 № 624 місце проживання ОСОБА_2 визначено з батьком за адресою: АДРЕСА_1 суд першої інстанції дійшов правильних висновків про припинення стягнення аліментів з батька та про стягнення аліментів на утримання сина з відповідачки.
Доводи апеляційної скарги про те, що сторони фактично проживають за однією адресою не спростовують таких висновків суду, оскільки за обставинами справи встановлено, що сторони проживають у різних житлових приміщеннях та ОСОБА_2 разом з батьком.
За вказаних обставин рішення суду в частині задоволення позову про припинення стягнення аліментів з позивача та про стягнення аліментів з відповідачки є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Згідно зі ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів суд керувався вимогами вищезазначеної норми та апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності визнання розміру аліментів.
Разом з тим, задовольняючи вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-6190/11 від 06.12.2011 суд першої інстанції не звернув уваги на підстави позову в цій частині та різницю в нормативному регулюванні питання вирішення спору щодо розміру заборгованості за аліментами та  питання щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості за аліментами посилався на дві протилежні обставини, а саме на те, що син з часу їх розлучення з відповідачкою проживав з ним, та на те, що він сплачував аліменти щомісячно, у визначеному судом розмірі, та не має заборгованості за аліментами.
Висновки суду про проживання сина з матір`ю до винесення розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області від 12.07.2018 № 624 викладені вище.
Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.
Обставин, які є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, які визначені у ст. 197 СК України, судом не встановлено та на такі обставини позивач не посилався.
Посилання позивача на те, що він не має заборгованості за аліментами, оскільки щомісячно їх сплачував у розмірі, визначеному судом не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості, оскільки у такому випадку платник аліментів вказує на відсутність заборгованості. Звільнення ж від заборгованості можливе лише за наявності такого боргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі виникнення спору судом. 
Питання правильності визначення державним виконавцем розміру заборгованості за аліментами не було предметом данного спору та позивач, вважаючи, що державним виконавцем неправильно визначено розмір боргу,  не позбавлений права вирішити  дане питання у встановленому законом порядку, у тому числі і шляхом звернення до суду з позовом про оспорення розміру заборгованості. Проте спір щодо розміру заборгованості не може бути підставою для звільнення від сплати такої заборгованості.
Відтак рішення суду в частині задоволення позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.
При цьому колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем квитанції не підтверджують сплату алементів, присуджених  за рішенням суду на користь відповідачки, оскільки остання визнала, що отримані за цими квитанціями суми вона протягом 2011 - 2018 років сприймала як сплату позивачем аліментів. Відтак саме по собі не зазначення у квитанціях платника цих сум та призначення платежу не може бути безумовною підставою для визначення іншої правової природи,  сплачених за цими квитанціями коштів.
Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.  Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Посилання представника позивача на дану норму як на підставу звільнення від сплати заборгованості за аліментами суперечить змісту самої норми, оскільки у разі звільнення від сплати заборгованості, дитина втрачає право на отримання аліментів, присуджених за рішенням суду. Натомість ст. 179 СК Україин закріплює право дитини на отримання аліментів. 
Зміна обставини щодо місця проживання дитини не виключає право дитини на отримання заборгованості за аліментами у разі наявності такої.
Контроль же за цільовим витрачанням аліментів покладено на орган опіки та піклування (ст. 186 СК України).
Відтак твердження представника позивача про те, що у разі отримання відповідачкою розміру заборговансоті за аліментами остання витратить їх на власні потреби є лише припущенням і не може впливати на вирішення спору. За час сплати аліментів позивач не звертався до органу опіки і піклування із заявою щодо перевірки цільового витрачання аліментів та не надав доказів їх нецільового використання.
Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, рішення в частині задоволення однієї з позовних вимог скасовується, підлягають перерахунку судові витрати.
Так на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у сумі              704, 80 грн, а не у сумі 1 409,60 грн, як зазначено у рішенні суду, оскільки у вимозі про скасування заборгованості відмовлено. Судовий збір, сплачений відповідачкою за цією вимогою при подачі апеляційної скарги складає 1 057,20 грн. Відтак з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 057,20 грн, оскільки в частині цієї вимоги апеляційна скарга задоволена. Різниця між зазначеними сумами підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки та складає 352,40 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року в частині задоволення позову про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 352,40 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлено 05.08.2020.

 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                                 В. А. Кравець

                                                                                                          О. Ф. Мазурик