П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р. Категорія: 106030000	м.Одеса	Справа № 540/329/20	
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.
час і місце ухвалення: письмове провадження, 
м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не здійснення нарахування та виплати необхідної суми грошового забезпечення починаючи з 27.05.2016 року, не здійснення її індексації, не розрахування та сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат, середнього заробітку за час затримки розрахунків, моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн.; - зобов`язати УМВС України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату необхідної суми грошового забезпечення починаючи з 27.05.2016 року, здійснити її індексацію, розрахувати та сплатити компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат, середній заробіток за час затримки розрахунків у сумі визначеної судом; - стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000000 грн., мотивуючи його тим, що при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач мав би застосовувати норми спеціального законодавства, а саме Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України №260 від 06.04.2016 р. та постанови КМУ № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”. А також, що бездіяльність відповідача щодо невиплати всіх необхідних сум грошового забезпечення, починаючи з 27.05.2016 року заподіяла йому моральну шкоду та страждання, адже порушились його нормальні життєві зв`язки, які вимагають нових додаткових зусиль для організації свого життя, тому просить стягнути 2000000 грн. належної компенсації.
          Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 р. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 р. по 13.04.2020 р., виходячи із розміру посадового окладу - 900 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів. Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ  України в Херсонській області щодо не проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.02.2019 р. по 13.04.2020 р. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області при нарахувані ОСОБА_1 сум грошового забезпечення за період з 20.02.2019 р. по 13.04.2020 р. провести індексацію нарахованих сум.  Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ  України в Херсонській області щодо не розрахування та не сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за період з 20.02.2019 р. по 13.04.2020 р. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ  України в Херсонській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 за період з 20.02.2019 р. по 13.04.2020 р. Стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у частині позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що постанова КМУ № 100 від 08.02.1995 року не мала б застосовуватись до цих правовідносин з відповідачем, а мав би застосовуватись "Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" затверджений наказом МВС України № 260" від 06 квітня 2016 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в частині позовних вимог закрити провадження, та в частині позовних вимог відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що спір про стягнення  вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 за період з 14.01.2020 року по 13.04.2020 року та про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. вирішений у справі № 540/2289/19, що призвело до подвійного стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.01.2020 по 13.04.2020 року та моральної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача належить залишити без задоволення, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду в справі 540/379/19 від 22 квітня 2019 року визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області № 3 о/с від 29.01.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області, а також поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки Управління Міністерства внутрішніх справ в Херсонській області. Судове рішення  набрало законної сили.
Наказом УМВС у Херсонській області “Про особовий склад” від 13.05.2019 р. №6 о/с на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в справі № 540/379/19 скасовано пункт наказу УМВС України в Херсонській області від 29 січня 2019 року №3 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 “г” (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції Слабченка О.А. /М-182548/ та поновлено його на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.
03.02.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до УМВС України в Херсонській області із скаргою в якій просив “…протягом 3 діб з моменту отримання даної скарги здійснити нарахування та виплату мені на рахунок, на який ви раніше сплачували грошові кошти, необхідну суму грошового забезпечення починаючи з 27 травня 2016 року, за вирахунок сум, які ви сплачували за рішенням судів по постанові КМУ №100 від 08.02.1995, здійснити її індексацію, розрахувати та сплатити компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, середній заробіток за час затримки розрахунків, моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн.”
УМВС України у Херсонській області листом від 03.03.2020 р. №10/С-11/оп повідомило позивача про те, що середній заробіток за часи вимушеного прогулу за період з 27.05.2016 по 13.01.2020 р. йому перераховано на картковий рахунок, згідно рішень суду у справах № 821/2082/17, № 540/2520/18, № 540/2289/19. Також відповідач зазначив, що компенсація втрат частини доходів за період з 13.04.2017 по 19.02.2019 була предметом розгляду по справах № 540/2655/18, № 540/1527/19. Стягнення індексації сум грошового забезпечення, середнього заробітку за час затримки розрахунку у вигляді грошового забезпечення, визначених у судових рішеннях по справах № 821/2082/16 та № 540/2520/18, було предметом розгляду у справі № 540/1973/19.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати вказаних сум грошового забезпечення та моральної шкоди, що і стало підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом.
          Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних доказів наявності законних підстав для невиплати позивачу належних йому сум грошового забезпечення, не проведення індексації сум грошового забезпечення та не нарахування компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
П`ятий апеляційний адміністративний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Щодо позовної вимоги позивача про нарахування та виплату необхідної суми грошового забезпечення з 14.01.2020 р. по 13.04.2020 року слід зазначити наступне.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № 540/2289/19 від 04.05.2020 року визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2019 р. по 04 травня 2020 р. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (73003, м. Херсон, вул. Кірова, 4, ЄДРПОУ 08592322) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2019 р. по 04 травня 2020 р. в сумі 10472,73 грн. (десять тисяч чотириста сімдесят дві) гривень 73 копійки з відрахуванням обов`язкових платежів.
Відповідно до п.4 ч.1 статті 319 КАС України встановлено повноваження суду апеляційної інстанції для закриття провадження у справі згідно п.4 ст. 238 КАС України, яким передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанови чи ухвали суду про закриття провадження у справах між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Отже, слід зазначити, що провадження в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 р. та зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 р. по 13.04.2020 р., виходячи із розміру посадового окладу - 900 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів підлягає закриттю, так як вищевказані вимоги вирішено в рішенні по справі № 540/2289/19, яке набрало законної сили.
Стосовно позовної вимоги позивача про здійснення індексації грошового забезпечення з 20.02.2019 р. слід зазначити наступне.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII).
          Статтею 1 Закону № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. 
          Згідно ст.2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
          Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. 
          Відповідно до ст.4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. 
          Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. 
          Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. 
          Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. 
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення врегульовано Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Пунктом 2 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.
          Аналіз даних правових норм свідчить про те, що індексації підлягає грошове забезпечення.
За судовим рішенням у справі № 540/2289/19 зобов`язано УМВС України у Херсонській області нарахувати та виплатити позивачу суму грошового забезпечення за період з 23.04.2019 р. по 13.01.2020 р. виходячи із розміру посадового окладу - 900 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів.
У зв`язку із зазначеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача щодо проведення індексації сум грошового забезпечення за період з 20.02.2019 р. (період, що є предметом розгляду у цій справі та не був предметом розгляду в інших справах).
Разом з тим, слід відмовити позивачу у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача провести зазначену індексацію у сумі, визначеній судом, оскільки з урахуванням визначених ст.ст.5, 245 КАС України способів захисту порушених прав, у даному випадку захист конкретного порушеного права позивача у спірних правовідносинах є визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а не визначення конкретної суми, що належить до нарахувати відповідачу.
За таких обставин, належним способом захисту порушеного права позивача є покладення на відповідача - УМВС України в Херсонській області обов`язку при нарахуванні сум грошового забезпечення провести індексацію нарахованих сум. 
Щодо позовної вимоги позивача про розрахування та сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат з 20.02.2019 р. слід зазначити.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” (далі – Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).
Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).
Відповідно до п. 1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
За змістом п. 2, 3 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток “нарахованого, але не виплаченого грошового доходу” за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), від 15 серпня 2019 року (справа №674/24/17), від 19 вересня 2019 року (справа № 664/4070/15-а).
Слід зазначити, що відповідач не надав жодних доказів того, що позивачу своєчасно виплачувалося належне йому грошове забезпечення у період з 20.02.2019 р. Окрім того, зі змісту відзиву відповідач вважає що в УМВС України у Херсонській області відсутній обов`язок та можливість виплати грошового забезпечення позивачу як працівнику міліції.
За таких обставин, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати йому компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати за період з 20.02.2019 р. є обґрунтованою і підлягає задоволенню, позаяк відповідач належними і достовірними доказами не довів правомірності своєї бездіяльності.
Щодо вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у сумі визначеній судом, слід зазначити, що за змістом ст.ст.1, 2, 4, 7 Закону № 2050-ІІІ обчислення та здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) належить до компетенції підприємств, установ і організацій всіх форм власності та господарювання, які виплачують доходи. При цьому нарахування і виплата компенсації повинна здійснюватись у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Саме відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Тому з урахуванням визначених ст.ст.5, 245 КАС України способів захисту порушених прав, у даному випадку захист конкретного порушеного права позивача у спірних правовідносинах є визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а не визначення конкретної суми, що належить до компетенції відповідача.
У даному випадку суд не наділений повноваженнями самостійно нараховувати належні до сплати суми, суд лише перевіряє правильність зазначених у позовних вимогах позивачем конкретних сум, про стягнення яких останній просить. 
При цьому слід врахувати, що згідно ст.3 Закону № 2050-ІІІ та п.4 Порядку сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є покладення на відповідача - УМВС України в Херсонській області обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159. за період з 20.02.2019 р.
Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків за період з 20.02.2019 р. суд зазначає.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в    статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, підставою для відповідальності є не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені трудовим законодавством строки. Зазначена відповідальність за таке правопорушення може настати лише за наявності двох юридичних фактів (умов): порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника або уповноваженого ним органу.
Як встановлено судом першої інстанції, та не заперечувалось сторонами по справі, наказом УМВС у Херсонській області “Про особовий склад” від 13.05.2019 р. №6 о/с, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в справі №540/379/19, ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.
Тобто, з 13.05.2019 р. по теперішній час позивач перебуває у трудових відносинах із УМВС у Херсонській області.
З огляду на зазначене у позивача не виникає права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки трудові відносини із відповідачем не припинені, та позивачу повинно нараховуватися грошове забезпечення як найманому працівнику, відтак позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків за період з 20.02.2019 р. не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області     на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000000 грн.
Обґрунтовуючи підстави для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що у нього пригнічений емоційний та душевний стан, підвищився тиск, погіршився настрій, розпочалась депресія, він пережив моральні страждання, адже порушились нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього нових додаткових зусиль для організації свого життя, для відстоювання справедливості, для чергового звернення до суду за захистом порушених прав, для пошуку засобів на існування у зв`язку із неотриманням заробітної плати. В очах рідних, близьких людей та колег - поліцейських він відчуває себе пригніченим, адже з листопада 2015 року по теперішній час, вже 5 років, відповідачем порушуються його права.  
Відповідно до ст. 56 Конституції України    кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 5 ст. 21 КАС України   визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені   Цивільним кодексом України.
Відповідно до статті 23 ЦК України    особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статті 1167 ЦК України      моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
В контексті зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи частини 1 статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
При цьому, частина 2   ст. 6 КАС України   передбачає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі "Антипенко проти Російської Федерації" (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі "Пшеничний проти Російської Федерації" (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі "Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі "Грідін проти Російської Федерації" (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня).
З огляду на вказану практику Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Оскільки, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів погоджується, що позивач зазнав моральних страждань та має право на отримання відшкодування моральної шкоди, яку суд оцінює 5 000 грн.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що стягнення моральної шкоди вирішено в іншій справі є хибними, адже оскільки у справі № 540/2289/18 судом стягнена моральна шкода, завдана позивачу хоч і тотожною протиправною бездіяльністю, проте у інший період, відтак колегія суддів вважає, що продовжуючи чинити протиправну бездіяльність по відношенню до позивача, будучи обізнаним із встановленням такої бездіяльності протиправною рішенням суду, що набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, відповідач завдає позивачу моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, відповідачем не надано суду належних доказів наявності законних підстав для невиплати позивачу належних йому сум грошового забезпечення, не проведення індексації сум грошового забезпечення та не нарахування компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 238 КАС України  суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
Відповідно до ч.1  ст. 319 КАС України  суд апеляційної інстанції скасовує  судове рішення повністю і закриває провадження у справі  з підстав встановлених  ст. 238 КАС України.
Керуючись  ст. ст.  238,  308,  311,  315,  319,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області - задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року по справі № 540/329/20 в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 р. та зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за період з 14.01.2020 р. по 13.04.2020 р., виходячи із розміру посадового окладу - 900 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів - скасувати.
Провадження в цій частині - закрити.
В іншій частині Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року по справі № 540/329/20, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.