УХВАЛА

25 серпня 2020 року 
Київ
справа №9901/254/20
адміністративне провадження №П/9901/254/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Жука А.В.,
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України (Держави України) про визнання дій і бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
20 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду, як до суду першої інстанції, позовну заяву, в якому просить:
- зобов`язати Державу Україну, її законодавчу та виконавчу владу забезпечити страхове-ядерне право на відшкодування-компенсацію ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконання наказу від 26 квітня 1986 року згідно наказу Держави;
-  зобов`язати Верховну Раду України здійснити контроль за діяльністю Кабінету Міністрів України - центрального органу виконавчої влади;
-   у відповідності до Конституції України та Рішень Конституційного Суду України 1997-2020 років відновити непорушну, особливу, соціальну, конституційну норму Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796- XII від 28 лютого 1991 року (далі - Закон №796- XII);
-  зобов`язати Державу Україну, її законодавчу та виконавчу владу відновити страхове-ядерне право щодо невиплати основної, страхової, ядерної, державної, гарантованої пенсії виключно із офіційного, базового, актом перевірки перевіреного, визначеного Державою СРСР, УРСР, Україна середньомісячного заробітку 3652 рублів СРСР=5189 доларів США, отриманого згідно Наказу від 26 квітня 1986 року виключно в % від ступеню втрати працездатності з 04 березня 1991 року - дня встановлення інвалідності довічно, без будь-яких обмежень страхового-ядерного права;
-  зобов`язати Державу Україну відновити порушене права на виплату додаткової пенсії за ядерну шкоду, заподіяну  життю і здоров`ю виключно в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, виключно до вимог Закону №796-XII від 28 лютого 1991 року, статей Закону України №39/95 - ВР від 08 лютого 1995 року, певних статей Конституції України з дня порушеного права довічно;
-   зобов`язати Державу Україну на всю суму боргу нарахувати щорічно з 1991 року 3% річних від зобов`язань простроченого боргу, які є обов`язком незалежно від рішення суду відповідно до вимог Цивільного Кодексу України;
-  зобов`язати Державу Україну відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на всю суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України як конституційну гарантію протиправне порушеного страхового-ядерного права;
-   рішення Суду поставити на контроль виконання та у разі невиконання рішення Суду в строк не більше одного місяця, з дня наступного, зобов`язати Державу Україну щоденно нараховувати пеню в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Національного банку України та 3% річних за борговим зобов`язанням, як конституційну гарантію порушеного права відповідно до Рішень Європейського Суду з прав людини.
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про повну бездіяльність та безвідповідальність Верховної Ради України у сфері законодавчої діяльності  та по контролю за діяльністю Кабінету Міністрів України, про повну узурпацію державної влади, повалення конституційного ладу, правового режиму, міжнародного порядку в Україні, про злочин проти людяності в Державі України, про судовий захист протиправне порушеного права Державою України в особі Верховної Ради України від протиправних дій, бездіяльності та посягань на гарантії основоположних прав, свобод  людини в Україні.
Крім цього, позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що невиконання вимог спеціального, базового, основоположного Закону №796-XII в його непорушній редакції, Рішень Конституційного Суду України, постанов Верховної Ради України та позбавлення гарантій визнаних основоположних прав і свобод людини на відшкодування-компенсацію страхової-ядерної шкоди, заподіяної життя та здоров`ю з вини Держави, згідно її наказу, є злочином проти людяності, геноцидом проти власного народу.
Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на те, що вона не відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно з пунктами 4 і 5 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають з фізичними чи юридичними особами у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.
Викладення позовних вимог у позовній заяві та обставин на їх обґрунтування формує предмет і підстави позову, і, як наслідок, визначає предмет доказування у справі.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України, частини першої статті 266 КАС України Верховний Суд як суду першої інстанції розглядає адміністративні справи щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.
Водночас, Суд звертає увагу на те, що фактично суть позовних вимог ОСОБА_1 зводиться до того, що Верховна Рада України усупереч Конституції України, Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, положенням Закону №796-XII, Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», положень Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, Рішень Конституційного Суду України, рішень Вищого адміністративного суду України, постанов Пленуму Верховного Суду України проявила зловживання владою, позбавила страхового-ядерного казначейського зобов`язання та знищила основні гарантії визнаних основоположних прав людини, гарантованих Конституцією України та Законами України. 
При цьому ОСОБА_1 вважає, що відповідач не керувався інтересами народу і держави, що призвело до порушення його соціальних прав на відшкодування витрат (державна пенсія, додаткова пенсія, пеня, тощо) за ядерну шкоду заподіяну життю, здоров`ю, інвалідністю.
Тобто, слід зазначити, що зміст частково заявлених позовних вимог та їх обґрунтування дають підстави для висновку, що позивач фактично вважає протиправними певні дії та бездіяльність, зокрема, законодавчої влади України (Верховної Ради України), які стосуються звуження його соціальних прав, які можна усунути шляхом відновлення певних норм Закону №796-XII та його страхового-ядерного права на пенсійні виплати, зобов`язанням відповідача до вчинення відповідних дій, спрямованих на відшкодування йому ядерної шкоди та пов`язані із захистом його соціальних прав, як особи, що має статус учасника ліквідації наслідків ЧАЕС, інваліда.
Водночас, Суд зазначає, що ОСОБА_1 в позовній заяві не сформульовано зміст позовних вимог відповідно до статті 266 КАС України та окремо до Верховної Ради України, не вказано, які конкретно дії чи бездіяльності, на його думку, є протиправними і не наведено обґрунтувань їх протиправності,  позовні вимоги визначені у спосіб, що    унеможливлює встановлення їх конкретного змісту та визначення способу відновлення права, за захистом якого звернувся позивач. 
Зокрема, позовна заява не містить доводів щодо протиправності дій чи бездіяльності Верховної Ради України під час здійснення нею законодавчої діяльності щодо позивача та відсутні в позові посилання на відповідні дії, в межах наданих Верховному Суду повноважень, необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача.    
Суд звертає увагу позивача на те, що його абстрактні міркування, припущення з посиланням на норми чинного законодавства не можна вважати належними обґрунтування позовних вимог.
Натомість, вимоги позивача не відповідають наведеним приписам норм процесуального права, оскільки викладені досить загально та абстрактно і позбавляють Верховний Суд можливості встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачем та Верховною Радою України. Відповідно предмет доказування у цій справі позивачем так і не визначено, а обраний ним спосіб захисту порушеного права стосується лише його соціальних прав, як особи, що має статус учасника ліквідації наслідків ЧАЕС.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не зазначає в чому полягає порушення його особистих прав, свобод та інтересів з боку Верховної Ради України в межах її повноважень та, відповідно, відсутнє правове обґрунтування позовних вимог у цій частині, що не узгоджується зі змістом позовних вимог і повноваженнями суду, наведеними в частині першій статті 5 і частині четвертій статті 266 КАС України, позовну заяву слід залишити без руху.
При цьому, позивачу необхідно викласти обставини, якими він обгрунтовує кожну зі своїх позовних вимог та зазначити докази, що підтверджує кожну із викладених обставин.
Суд також звертає увагу позивач на те, що більша частина позовних вимог заявлені до Держави України, які Верховним Судом як судом першої інстанції не розглядаються, тому у позові ОСОБА_1 необхідно чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховної Ради України, вказати, які постанови, дії чи бездіяльність законодавчого органу є протиправними і навести обґрунтування їх протиправності, а також зазначити, які конкретно дії в межах наданих суду повноважень необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача.
Крім цього, в порушення пункту 11 частини п`ятої статті 160 КАС України позивачем не надано власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Отже, позивачу необхідно привести позовні вимоги у відповідність до вимог статей 160, 161 КАС України, з урахуванням положень статті 266 КАС України. 
Зокрема, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, позивачу слід надати: докази щодо порушених його прав та свобод з боку відповідача саме при здійсненні ним функцій органу законодавчої влади відповідно до норм діючого законодавства; власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
У зв`язку з наведеним та з урахуванням приписів частини першої статті 169 КАС України, Суд залишає позовну заяву без руху з наданням ОСОБА_1 строку для усунення недоліків шляхом складання та подання нової позовної заяви за кількістю учасників справи.
Керуючись статтями 169, 248, 264, 266 КАС України, Суд,
У Х В А Л И В:
1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій і бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії - залишити без руху.
2. Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб, зазначений у мотивувальній частині ухвали.
3 Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк позовна заява буде повернути.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

...........................

А.В. Жук,
Суддя Верховного Суду