Постанова                                                 
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 212/3859/16-ц
провадження № 61-10532св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М., 
суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Литвиненко І. В.,                             Грушицького А. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року у складі судді Тимошенко Т. І. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Михайлів Л. В., Барильської А. П., Митрофанової Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що позивач з 25 червня 2002 року по                                       01 листопада 2007 року працював підземним прохідником 3 розряду на дільниці № 2 з повним робочим днем в підземних умовах шахти Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 01 листопада 2007 року по 10 грудня 2007 року працював підземним прохідником 3 розряду на дільниці № 33 з повним робочим днем в підземних умовах шахти Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 10 грудня                 2007 року по 01 лютого 2008 року працював підземним прохідником 4 розряду на дільниці № 33 з повним робочим днем в підземних умовах шахти Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 01 лютого 2008 року по 01 квітня 2008 року працював підземним прохідником 4 розряду на дільниці № 44 з повним робочим днем в підземних умовах шахти Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 01 квітня 2008 року по 01 липня 2015 року працював підземним прохідником 4 розряду на дільниці                   № 38 з повним робочим днем в підземних умовах шахти Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком», де і була заподіяна шкода його здоров`ю.
 
У зв`язку із заподіянням шкоди, 30 березня 2016 року позивач вперше пройшов огляд в МСЕК, де йому було встановлено 35 % втрати професійної працездатності, встановлена третя група інвалідності. Причина професійного захворювання тривала робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкість праці.
 
Внаслідок професійного захворювання, позивач постійно зазнає фізичного болю і страждань. Професійне захворювання спричинило погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей. Позивач не може адаптуватися в теперішній розклад свого життя при незначних фізичних навантаженнях він зазнає фізичного болю і морально страждає. Внаслідок професійного захворювання в його фізичному стані відбулися незворотні зміни, які змінили його спосіб життя докорінно. В наслідок такого фізіологічного стану він обмежений в побуті, праці, відпочинку і від цього також морально страждає.
 
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду у сумі 290 000,00 грн без стягнення податків з фізичних осіб.

 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 12 вересня                         2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року,   позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 15 000, 00 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в сумі 551, 20 грн.
 
Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, а також судами враховано глибину фізичних і моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, втрати важливих особливих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, а також періоди праці на підприємстві відповідача, засади розумності, виваженості та справедливості.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У листопаді 2016 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» в особі представника         Шатунова А. О. подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня  2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача в їх настанні, а надані позивачем акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та довідка МСЕК жодним чином не підтверджують наявність моральних страждань позивача.
 
Також заявник в касаційній скарзі зазначає, що позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, проте добровільно виконував такі роботи, з метою отримання більшої заробітної плати. В отриманні позивачем професійного захворювання та моральних страждань, на які посилається позивач, винен він сам. Крім того, вважає необґрунтованим й значно завищеним розмір моральної шкоди, який стягнуто судами.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Рух касаційної скарги
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребовано матеріали справи із Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу. Зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 12 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року справу призначено до розгляду.
 
У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 06 червня 2019 року передано судді Петрову Є. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі № 212/3859/16-ц (касаційне провадження № 61-10532св18) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2020 року поновлено касаційне провадження у даній справі.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 у період з 25 червня 2002 року по                   01 липня 2015 року працював підземним прохідником шахти Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком». 01 липня 2015 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за статтею 38 КЗпП України (а. с. 6-10).
 
Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12 січня 2016 року ОСОБА_1 встановлено відповідний діагноз                  (а.с. 13-15).
 
Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми   П - 4 від 12 лютого 2016 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 30 років 1 місяць, із яких 13 років 2 місяців, в умовах, впливу шкідливих факторів (а. с. 33-36).
 
Висновком МСЕК від 30 березня 2016 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та третю групу інвалідності, починаючи з 14 березня 2016 року з наступним переоглядом 01 березня 2017 року (а.с. 11-12).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 
 
Згідно з частинами першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Першою та другою частинами статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
 
Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
 
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).
 
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).
 
Разом з тим, відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.
 
Положеннями пункту 1, абзацу 3 пункту 5, пункту 9, абзацу 3 пункту 10, пункту 11 розділу I Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, скасовано право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 
 
Проте Конституційний Суд України вважає, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року).
 
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга, третя статті 5 ЦК України).
 
Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня                     2008 року Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.
 
Позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (пункт 3 частини першої статті 268 ЦК України).
 
Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року  № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
 
Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,  коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
 
Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»  повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
 
Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
 
Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 05 грудня 2018 року у справі                 № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18), від 23 січня 2019 року у справі               № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).
 
Як встановлено судами, та вбачається з матеріалів справи висновком МСЕК                від 30 березня 2016 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та третю групу інвалідності, починаючи з 14 березня 2016 року з наступним переоглядом 01 березня                            2017 року. Тобто з цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.
 
Крім того, як встановлено судами відповідно до пункту 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 лютого                    2016 року, причиною виникнення професійного захворювання є тривала робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, важкість праці. Відповідно до пункту 19 вказаного акту враховуючи роботу ОСОБА_1 на підприємстві відповідача, впродовж 13 років 2 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, встановити конкретних осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, є неможливим.
 
Установивши, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого роботодавцем зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди. 
 
Також судами вірно визначено розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням ступеня фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалості й тяжкість, істотності вимушених змін у його житті, а також з урахуванням конкретних обставин справи й наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості.
 
Доводи касаційної скарги про недоведеність факту моральної шкоди, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. 
 
Доводи касаційної скарги про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідача обов`язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено частиною другою статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
 
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатом розгляду касаційної скарги залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що касаційна скарга, підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює дію виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 12 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. А. Калараш
 
І. В. Литвиненко 
 
А. І. Грушицький