Ухвала
Іменем України
27 серпня 2020 року
м. Київ
судова справа № 754/5/18
провадження № 51-1105км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
потерпілої                                                   ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100030000037 від 01 січня 2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Межирічки Радомишльського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 152, частинами 1, 2 ст. 153, частинами 1, 2 ст. 186 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду 
від 04 грудня 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 152, частинами 1, 2 ст. 153 КК України (в редакції Закону від 01 червня 2010 року), частинами 1, 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 152 КК України – на строк 
3 роки; за ч. 2 ст. 152 КК України – на строк 6 років, за ч.1 ст.153 КК України – 
на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 153 КК України – на строк 5 років, за ч. 1 ст. 186 КК України – на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 186 КК України – на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 9 507,01 грн та 
722 262 грн в рахунок  відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Вирішено долю речових доказів, а також питання про стягнення судових витрат у кримінальному провадженні.
Як убачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 
01 січня 2017 року близько 05:25 неподалік АЗС «Шелл» по вул. Братиславській, 48 в м. Києві, застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_9 , затягнув її до лісосмуги, розташованої поруч, де, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, зґвалтував останню, завдавши їй легких тілесних ушкоджень, після чого близько 05:35 за вищевказаних обставин задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.
Крім того, 01 січня 2017 року приблизно о 05:40 ОСОБА_8 , перебуваючи у тому ж місці, після зґвалтування потерпілої ОСОБА_10 відкрито викрав належне їй майно загальною вартістю 15 085 грн та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.
Крім цього, 08 вересня 2017 року близько 04:30 ОСОБА_8 , будучи 
особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України, 
на пр. Броварському, 3-А в м. Києві, застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_7 , затягнув її до лісосмуги, розташованої поруч, де, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, повторно зґвалтував ОСОБА_7 , після чого близько 04:35 за вищевказаних обставин, застосувавши фізичне насильство, повторно задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом, завдавши ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 08 вересня 2017 року приблизно о 04:45 ОСОБА_8 , перебуваючи в тому ж місці, після вчинення зґвалтування потерпілої ОСОБА_7 повторно відкрито викрав належне їй майно загальною вартістю 1030 грн та зник з місця вчинення кримінального правопорушення.
Київський апеляційний суд ухвалою від 04 грудня 2019 року вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову змінив. Постановив зменшити суму, яка підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди до 350 000 грн. В решті вирок суду залишив без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які  їх подали
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про закриття касаційного провадження у зв`язку зі смертю засудженого та за відсутності заяв родичів про продовження касаційного розгляду з метою реабілітації засудженого.
Потерпіла ОСОБА_7 підтримала заявлене прокурором клопотання про закриття касаційного провадження у зв`язку зі смертю засудженого.
Захисник ОСОБА_6 заперечив проти закриття касаційного провадження.
Мотиви Суду
Як убачається з повідомлення Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» від 22 червня 2019 року №7/2782, а також з наданої 05 серпня 
2020 року захисником ОСОБА_6 копії свідоцтва про смерть (Серія НОМЕР_1 ) засуджений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За ст. 440 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу 
і закриває кримінальне провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Кримінальний процесуальний кодекс України не містить прямої вказівки на те, хто може вимагати продовження провадження з метою реабілітації померлої особи. 
Статтею 525 КПК України визначено, що близьким родичам обвинуваченого, який помер, надається право подавати заяву про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, якщо це необхідно для його реабілітації. 
Застосовуючи аналогію закону, слід дійти висновку, що право звертатись із заявою про продовження провадження з метою реабілітації померлого мають право його близькі родичі.
Як повідомив у судовому засіданні захисник, він спілкувався з дружиною засудженого після його смерті, однак жодних заяв від близьких родичів про необхідність продовження касаційного розгляду з метою реабілітації засудженого ОСОБА_8 він не отримував та відповідно у судовому засіданні не надав. 
Не надходили такі заяви і на адресу Верховного Суду.
Таким чином, з урахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 761/33482/16-к,  провадження № 51-4744кмо18), відповідно до якого – у випадку смерті засудженого, відкрите за його скаргою касаційне провадження підлягає закриттю, крім випадків, якщо воно, з урахуванням меж перегляду судом касаційної інстанції, визначених ст. 433 КПК України, є необхідним для реабілітації померлого, колегія суддів вважає, що касаційне провадження щодо засудженого ОСОБА_8 підлягає закриттю, оскільки в даному кримінальному провадженні відсутні підстави у продовженні касаційного розгляду з метою реабілітації засудженого чи захисту прав, свобод чи інтересів інших осіб. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року та  ухвалу 

Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 закрити. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                        ОСОБА_3