Постанова 
Іменем України
 
24 червня 2020 року
м. Київ
справа № 759/13389/15-ц
провадження № 61-47420св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, Головне управління юстиції у м. Києві,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Мельника Я. С., 
Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., від 08 листопада 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до 
 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про поділ спадкового майна, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , автомобіль «Daimler Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 , житловий будинок та земельна ділянка АДРЕСА_2 . Померлий заповіту не залишив, а його спадкоємцями за законом є сторони в справі. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, свідоцтва про право на спадщину нотаріусом жодному зі спадкоємців не видано.
Посилаючись на положення статей 365, 1278 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та враховуючи, що спільне користування спірною квартирою та автомобілем неможливе, він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та проживає у ній, квартира складається з однієї житлової кімнати, кухні, коридору, санвузла та балкону, що унеможливлює її поділ в натурі, або встановлення порядку користування нею, з урахуванням уточнень, позивач просив суд поділити спадкове майно наступним чином: 
-          визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;
-          визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину автомобіля «Daimler Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 за кожним; 
-          визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_2 за кожним;
-          визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 24/100 частин земельної ділянки АДРЕСА_2 за кожним;
-          визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 28/100 частин земельної ділянки, АДРЕСА_2 ;
-          стягнути з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки в спадковому майні розміром 114 019, 57 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва, у складі судді Миколаєць І. Ю., від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину спірної квартири, визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 по 1/3 частині автомобіля марки «Daimler Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 за кожним, по 1/3 частині спірного житлового будинку за кожним, визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності у порядку спадкування за законом 
по 24/100 частин спірної земельної ділянки за кожним та визнано за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 28/100 частин вказаної земельної ділянки, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, а спадкоємцями за законом є 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен з яких спадкує спадкове майно в наступних частках: по 1/10 частині квартири, по 1/5 частині автомобіля, по 1/5 частині житлового будинку, по 1/5 частині земельної ділянки.
При здійсненні поділу спадкового майна судом враховано, що такий поділ не призведе до порушень прав спадкоємців, оскільки відповідає вартості частки в спадковому майні кожного з них, є найбільш оптимальним, з врахуванням того факту, що на момент судового розгляду справи та після смерті спадкодавця протягом п`яти років між спадкоємцями склався саме такий порядок користування спадщиною.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи постанову 
від 08 листопада 2018 року, колегія суддів виходила зокрема із того, що місцевим судом не було враховано, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 вже визнано в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на частину спадкової квартири, і відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_3 не спростовує факт належності їй частини квартири. Також, в порушення вимог статті 13 ЦПК України місцевий суд визнав за спадкоємцями - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на майно, хоча останні відповідних вимог до суду не заявляли.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять оскаржувану постанову скасувати, залишивши в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , а у грудні 2018 року - касаційна скарга ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 759/13389/15-ц за касаційною скаргою 
ОСОБА_2 та витребувано її матеріали з місцевого суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
У грудні 2018 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
16 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 759/13389/15-ц передано судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать обставинам справи та положенням 
статей 182, 334, 365, 1278, 1279 ЦК України, статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
В зв`язку з тим, що сторонам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірне майно та не вдалося досягти згоди щодо поділу об`єктів нерухомого майна та транспортного засобу, спільне користування якими неможливо, і виникла необхідність вирішення даного спору. 
Судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві визнала його позовні вимоги, а інші відповідачі не скористались правом подати зустрічний позов та не заперечували проти позову з цих підстав. 
Апеляційним судом в порушення вимог частини другої статті 367 ЦПК України було прийнято докази без підтвердження неможливості їх подачі до суду першої інстанції.
Касаційна скарга ОСОБА_2 містить доводи аналогічні доводам, викладеним в касаційній скарзі ОСОБА_1 . 
Крім того, ОСОБА_2 наголошує на тому, що апеляційний суд порушив її право на визнання позову. Вважає, що визнання нею позову не суперечить закону та не порушує прав інших відповідачів, так як частка в спадковій масі кожного з них в такому випадку не зменшується і кожен отримує майно загальною вартістю відповідною вартості частки в спадковому майні. Визначений рішенням суду першої інстанції поділ спадкового майна відповідає фактичному порядку користування спадковим майном, який склався між сторонами після смерті спадкодавця.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У січні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 . Доводи зазначеного відзиву аналогічні доводам касаційної скарги ОСОБА_2 .
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 , поданий її представником адвокатом Кіцелюк Я. М., на касаційну скаргу, в якому представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, просить постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить:
-          1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ;
-          автомобіль «Daimler Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
-          житловий будинок та земельна ділянка, площею 0, 2006 га, АДРЕСА_2 . 
Заповіт після смерті ОСОБА_6 відсутній.
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є його: мати - ОСОБА_3 , дружина - ОСОБА_4 та діти: ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірні автомобіль, житловий будинок та земельну ділянку. 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірну частину квартири, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 липня 1998 року є власником 1/2 частини АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири становить 27, 2 кв. м, квартира складається з однієї житлової кімнати площею 13, 3 кв. м, кухні, коридору, санвузла та балкону.
В спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_5 , однак фактично проживає ОСОБА_1 .
Малолітня ОСОБА_5 фактично проживає за адресою реєстрації місця проживання своєї матері - ОСОБА_4 у м . Київ по бульвару Кольцова .
Автомобіль «Daimler Benz » реєстраційний номер НОМЕР_1  знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_4 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в справі № 759/530/15-ц за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/10 частину спірної квартири.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі по тексту в редакції Кодексу чинній на час подання касаційних скарг) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційні скарги не підлягають задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Статтею 1269 ЦК України встановлено порядок подання заяви про прийняття спадщини. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , автомобіль «Daimler Benz», житловий будинок та земельну ділянку, 
по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , як спадкоємці за законом першої черги, прийняли спадщину та частки кожного із спадкоємців у спадщині є рівними.
Задовольняючи частково позов  ОСОБА_1 та здійснюючи між сторонами поділ спадкового майна, суд першої інстанції вважав, що такий поділ не призведе до порушень прав інших спадкоємців, оскільки відповідає вартості частки в спадковому майні кожного з них, є найбільш оптимальним, з урахуванням того факту, що після смерті спадкодавця та на час судового розгляду справи між сторонами склався порядок користування цим майном.
З матеріалів спадкової справи № 28/13, заведеної Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою до майна померлого 29 грудня 2012 року ОСОБА_6 судами встановлено, що сторони у встановленому законом порядку прийняли спадщину.
Постановою державного нотаріуса від 24 липня 2014 року № 4320/02-81 відмовлено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно спадкодавця та їх державної реєстрації.
Постановою державного нотаріуса від 12 лютого 2015 року № 1129/02-31 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на автомобіль «Daimler Benz» в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на транспортний засіб.
Постановою державного нотаріуса від 13 липня 2015 року № 5238/02-31 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_2 в зв`язку з тим, що не встановлено факт належності цього майна померлому та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.
Відповідно до статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.
Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (стаття 1278 ЦК України).
Між спадкоємцями не досягнуто згоди щодо відступу від рівності часток у спадщині та поділу спадкового майна.
Позивач ОСОБА_1 претендував на отримання в спадщину 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а решту спадкового майна просив поділити між іншими спадкоємцями. Однак апеляційний суд вірно вказав на неможливість задоволення таких позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва 
від 23 вересня 2015 року в справі № 759/530/15-ц за ОСОБА_3 вже визнано право власності на 1/10 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 
ОСОБА_1 брав участь в розгляді справи № 759/530/150-ц як відповідач.
Отже подальший поділ спадкового майна необхідно було здійснювати з урахуванням рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в справі № 759/530/15-ц, яке набрало законної сили.
Позовних вимог про припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні (квартирі) ОСОБА_1 у розглядуваній справі не заявляв.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та встановивши неможливість поділу спадкового майна в порядку визначеному ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, дійшов загалом правильного висновку про відмову в задоволенні позову, що не позбавляє а ні ОСОБА_1 , а ні інших спадкоємців на поділ спадкового майна з урахуванням рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в справі № 759/530/15-ц.
За наявності передбачених законом підстав ОСОБА_1 також не позбавлений права на вирішення в судовому порядку питання про припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні (квартирі).
Відмова у задоволенні цього позову не свідчить про відсутність у 
ОСОБА_1 права на спадщину після смерті батька, оскільки підставою для відмови у позові є невірно обраний спосіб поділу спадкового майна та неврахування рішення суду, яке набрало законної сили.
Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, що, на думку заявників, полягало у неврахуванні визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог ОСОБА_1 та відсутності з боку інших відповідачів зустрічних позовів, підлягають відхиленню, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права. 
Визнання позову відповідачем не може суперечити закону або порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб, а пред`явлення зустрічного позову є правом а не обов`язком відповідачів.
Інші доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:  	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович