Ухвала 
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 524/5263/19
провадження № 61-8817ск20         
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
розглянув касаційну скаргу дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від                 09 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа - директор дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Ватажишин Олександр Володимирович, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
встановив:
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України») про визнання незаконним та скасування наказу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 26 червня 2019 року № 657к про звільнення з роботи, поновлення на посаді начальника виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 14 664,71 грн.
 
У подальшому позовні вимоги позивачем неодноразово доповнювалися. Підтримуючи позовні вимоги в частині визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, остаточно просив стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі                       116 455,05 грн.
 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 26 червня 2019 року № 657к про звільнення з роботи ОСОБА_1 .
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з             26 червня 2019 року.
 
Стягнуто з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 27 червня 2019 року до 09 січня 2020 року у сумі 116 455,05 грн без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2020 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від                    09 січня 2020 року скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року і ухвалено в цій частині нове рішення.
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки начальника регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року.
 
В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від               09 січня 2020 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
10 червня 2020 року ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» подало касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2020 року, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 жовтня 2019  року справу № 524/5263/19 визнано малозначною і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Посилання заявника на фундаментальне значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовної практики є безпідставними, оскільки заявником не наведено логічного обґрунтування такого твердження.
 
Ураховуючи те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ухвалив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа - директор дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Ватажишин Олександр Володимирович, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                В. І. Журавель 
 
                                                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                                             М. М. Русинчук