ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
14 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 152зп-20/160	
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст Груп» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року в адміністративній справі №152зп-20/160 (головуючий суддя першої інстанції Коренев А.О.) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст Груп» про забезпечення адміністративного позову, -
В С Т А Н О В И В :
06.03.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ТОВ «Ферст Груп» про забезпечення позову (до подання позову), в якій позивач просив суд зупинити дію Розпорядження ДПС України від 01.11.2019 року № 116-р/л до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 08.08.2019 року ДПС України видало ТОВ «Ферст Груп» ліцензію на виробництво пального за номером №990114201900023 за адресою: Україна, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Західний проїзд, будинок 5. Проте, в Єдиному державному реєстрі суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у стовбчику «Дата анулювання ліцензії» з`явився запис, що видана ТОВ «Ферст Груп» ліцензія анульована 01.11.2019 року. З метою отримання інформації про підстави анулювання ліцензії товариство звернулось до контролюючого органу із запитом щодо отримання копій документів про анулювання ліцензії ТОВ «Ферст Груп» №990114201900023 від 08.08.2019 року та копій документів, на підставі яких було прийнято таке рішення. ДПС України надано лист від 29.01.2020 року №3560/6/99-00-17-01-02-06, в якому зазначено, що підставою для анулювання ліцензії ТОВ «Ферст Груп» №990114201900023 від 08.08.2019 року слугував факт встановлення подання заявником недостовірних даних у документах, поданих заявником разом із заявою на отримання ліцензії. А саме, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області в ході проведення обшуку за адресою здійснення діяльності з виробництва пального (м.Кам`янське, вул.Західний проїзд, 5) встановлено відсутність нафтопереробного заводу. До листа додано Розпорядження ДПС України від 01.11.2019 року № 116-р/л про анулювання ліцензії ТОВ «Ферст груп» №990114201900023 від 08.08.2019 року.
Позивач зазначає, що необхідність зупинення дії Розпорядження ДПС України від 01.11.2019 року № 116-р/л обумовлено тим, що у відповідності з положеннями частини 4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. Таким чином, в процесі судового оскарження оспорюване Розпорядження буде діяти, що буде мати відповідні негативні наслідки для позивача у вигляді анульованої ліцензії на право виробництва пального, а відповідно, в процесі оскарження вказаного рішення позивач буде позбавлений можливості користуватися правами виробника пального, що негативно впливає на його господарську діяльність та на відносини з контрагентами, які протягом часу дії оспорюваного розпорядження будуть вважати, що у позивача відсутнє право здійснення діяльності на виробництво пального.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року заяву про забезпечення адміністративного позову залишено без задоволення.
Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції зазначив, що судом не встановлено, а заявником у заяві не доведено існування обставин, передбачених ч.2 ст.150 КАС України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову. Доводи Товариства про те, що у разі невжиття вказаних заходів забезпечення позову будуть неможливими захист і поновлення порушених прав та законних інтересів заявника, ґрунтуються на припущеннях. Заявником не наведено достатніх підстав, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів, не надано належних доказів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Ферст Груп» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнює ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, негативно впливає на ділові стосунки позивача. Застосування заходів забезпечення позову дозволить ефективно тимчасово поновити ділову репутацію та права Товариства та забезпечить можливість ефективної реалізації його прав саме під час судового розгляду спору.
ДПС України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, бажання приймати участь у судовому засіданні апеляційної інстанції через свого представника не заявлено.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 та ч.2  ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви та довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2  ст.150 КАС України.
Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, тоді як необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося запобігти.
Оскільки заява про забезпечення позову подана до подання самого позову, неможливо визначити чи відповідає заявлений захід забезпечення позову межам позовних вимог та його співмірність та адекватність із позовними вимогами.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів не вбачає у даному випадку наявних очевидних ознак протиправності оскаржуваного Розпорядження ДПС України від 01.11.2019 року № 116-р/л, а встановлення протиправності оскаржуваного позивачем Розпорядження можливе тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
Встановлення протиправності чи обгрунтованості оскаржуваного Розпорядження відповідача потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.
Доводи заявника про те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії Розпорядження в подальшому унеможливить захист і поновлення порушених його прав та законних інтересів, суд не приймає до уваги, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.
Згідно з Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
Крім того, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявником не зазначено належних аргументів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Товариства до ухвалення рішення в адміністративній справі, або свідчили б про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, при прийнятті в подальшому судом рішення по справі про задоволення позовних вимог, невжиття заявлених Товариством заходів забезпечення позову не призведе до ускладнення або унеможливлення його виконання, або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст Груп» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року в адміністративній справі №152зп-20/160 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року в адміністративній справі №152зп-20/160 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак