ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14486/16-ц	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/368/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Бершадська Г. В., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Костів Х.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/14486/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2020 року, постановлену суддею Ромазан В.В., повний текст якої складено 22 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат від інфляції та відсотків та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину,-
        ВСТАНОВИВ:                        
        ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2017 року у зв`язку із нововиявленими обставинами. В обгрунтування вимог посилався на те, що правові підстави для стягнення з нього інфляційних витрат та трьох процентів річних відсутні, оскільки у письмовому документі, що був написаний ним 23 червня 2011 року під диктовку ОСОБА_3 , не зазначений обов`язок з повернення грошових коштів на вимогу ОСОБА_3 . Зобов`язання, яке існувало у заявника перед ОСОБА_3 було майновим, а не грошовим (борговим), оскільки письмовий документ, що був написаний ним 23 червня 2011 року під диктовку ОСОБА_3 не передбачає обов`язку повернення ОСОБА_3 грошових коштів, а тільки обов`язок передачі у приватну власність частини земельних ділянок. Крім того вважає, що оскільки між сторонами у даній цивільній справі відсутні грошові зобов`язальні відносини, відсутні правові підстави для застосування положення ст.625 ЦК України. Дані висновки узгоджуються постановою Верховного Суду 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16.
       05 листопада 2019 року ОСОБА_1 доповнив заяву про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, та зазначив, що за результатами проведеної судової психологічної експертизи №2082/19-26 від 10 жовтня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 писав письмовий документ 23.06.2011 року ОСОБА_3 про отримання коштів під диктовку останнього. У ході психологічного дослідження з використанням поліграфу були виявлені психофізіологічні реакції, які мають виражені ознаки достовірності та дозволяють стверджувати, що ОСОБА_1 не отримував кошти 23.06.2011 року від ОСОБА_3 в сумі 150 000 доларів США. Також були виявлені психофізіологічні реакції, які мають виражені ознаки достовірності та дозволяють стверджувати, що ОСОБА_1 не отримував кошти 23.06.2011 року від ОСОБА_3 в сумі 1 200 000 грн. 
       У справі №607/11325/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про тлумачення правочину та визнання недійсним правочину було проведено судово-економічну експертизу, якою встановлено, що ОСОБА_1 не отримувались від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 200 000 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США; у ОСОБА_1 згідно письмового документу від 23 червня 2011 року відсутні грошові зобов`язання перед ОСОБА_3 ; зобов`язання, яке згідно письмового документу від 23 червня 2011 року виникло у ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 є майновим; письмовий документ від 23.06.2011 року про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 1 200 000 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США є завідомо фальшивим. На підставі вищевказаного просить також врахувати правові позиції ВС встановлені у постановах від 08 липня 2019 року у цивільній справі №524/4946/16 та від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16. 
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат від інфляції та відсотків та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину, відмовлено у повному обсязі.
        ОСОБА_1 не погоджуючись із ухвалою Тернопільського міськрайонного суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 липня 2017 року. В обгрунтування вимог посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних відсутні, оскільки зобов`язання, яке існувало в нього перед ОСОБА_3 було майновим, а не грошовим. Крім того, в результаті експертного дослідження, було встановлено, що ним не отримувались від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 200 000 грн., згідно письмового документу від 23 червня 2011 року у нього відсутні грошові зобов`язання перед ОСОБА_3 , а письмовий документ від 23.06.2011 року про отримання ним від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 1 200 000 грн., є завідомо фальшивим, оскільки грошові кошти ним не отримувались та свідки, які в ньому зазначені під час його написання присутні не були.
       Відповідач, будучи повідомленим про апеляційний розгляд справи, подав до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи «на строк дії карантину на території України» - з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року в Україні введено карантин та який продовжено до 31 жовтня 2020 (в редакції останніх змін).
       Колегія суддів не вважає за необхідне відкладати розгляд справи, апеляційне провадження по якій на ухвалу суду відкрито 24 лютого 2020 року.
       Колегія суддів, виходячи із правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року, справа № 924/369/19 зазначає, що постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 , спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2» з урахуванням постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.10.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.
       Постановою КМУ від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів КМУ» внесено зміни до постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
       Постановою КМУ від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами. 
       Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
       В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак від відповідача заяви до суду про участь у апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.
       Згідно із частиною другою статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       За ч.2 ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта на підставі наявних у справі даних та доказів. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
       Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2017 року у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими в розумінні ст. 423 ЦПК України.
       Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2017 року у цивільній справі №607/14486/17, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 229 816, 10 грн. інфляційних витрат. В решті позовних вимог, відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину, відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 2298,17 грн. сплаченого судового збору.
       Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2017 року зазначене судове рішення набрало законної сили та залишено без змін.        
       Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
       Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
       Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
       Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
       Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
       Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
       При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
       Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив в п. 5 указаної Постанови, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ЦПК України, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами. 
       У заяві про перегляд судового рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 липня 2017 року у зв`язку із нововиявленими обставинами ОСОБА_1 послався на висновки постанов Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у цивільних справах №369/3340/16 від 08 липня 2019 року, №524/4946/16, де ВС зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних відсутні, оскільки у письмовому документі, що був написаний ним 23 червня 2011 року під диктовку ОСОБА_3 , не зазначений обов`язок з повернення грошових коштів на вимогу ОСОБА_3 . Також вказував на те, зобов`язання, яке існувало у заявника перед ОСОБА_3 було майновим, а не грошовим (борговим), оскільки письмовий документ, що був написаний ним 23 червня 2011 року під диктовку ОСОБА_3 не передбачає обов`язку повернення ОСОБА_3 грошових коштів, а тільки обов`язок передачі у приватну власність частини земельних ділянок.
       Крім цього, зазначив, що нововиявленими обставинами на його думку є висновок експерта за результатами проведеної судової психологічної експертизи №2082/19-26 від 10 жовтня 2019 року, який він отримав 22 жовтня 2019 року та яким було встановлено, що у ході психологічного дослідження з використанням поліграфу було виявлено психофізіологічні реакції, які мають виражені ознаки достовірності та дозволяли стверджувати, що ОСОБА_1 писав письмовий документ 23.06.2011 року ОСОБА_3 про отримання коштів під диктовку останнього. У ході психологічного дослідження з використанням поліграфу були виявлені психофізіологічні реакції, які мають виражені ознаки достовірності та дозволяють стверджувати, що ОСОБА_1 не отримував кошти 23.06.2011 року від ОСОБА_3 в сумі 150 000 доларів США. 
       У ході психологічного дослідження з використанням поліграфу були виявлені психофізіологічні реакції, які мають виражені ознаки достовірності та дозволяють стверджувати, що ОСОБА_1 не отримував кошти 23.06.2011 року від ОСОБА_3 в сумі 1 200 000 грн. У ході психологічного дослідження з використанням поліграфу були виявлені психологофізіологічні реакції, які мають виражені ознаки достовірності та дозволяють стверджувати про те, що свідки не були присутні під час написання письмового документу від 23.06.2011 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 в сумі 150000 доларів США. Також, вважає нововиявленою обставиною висновок судово-економічної експертизи №3107/18-1 від 31 липня 2018 року у іншій цивільній справі №607/11325/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про тлумачення правочину та визнання недійсним правочину, яким встановлено те, що ОСОБА_1 не отримувались від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 200 000 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США; у ОСОБА_1 згідно письмового документу від 23 червня 2011 року відсутні грошові зобов`язання перед ОСОБА_3 ; зобов`язання, яке згідно письмового документу від 23 червня 2011 року виникло у ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 є майновим; письмовий документ від 23.06.2011 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 1 200 000 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США є завідомо фальшивим, оскільки грошові кошти ним не отримувались та свідки, які в ньому зазначені під час його написання присутні не були
       При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з підстав визначених процесуальним законом, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені ст. 423 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом, а також якщо обставини, визначені вказаною нормою були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
       Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд рішення року у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд першої інстанції вірно виходив з того, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими в розумінні ст. 423 ЦПК України.
       Так, висновки експертизи, зазначені заявником як нововиявлені обставини проведені після вступу рішення в законну силу в інших справах, а правові висновки зроблені Верховним Судом у інших цивільних справах з приводу природи боргових розписок та визначення факту укладення договору, не стосуються судових рішень, які були підставою для ухвалення судового рішення у даній справі, яке просить переглянути заявник.
       Отже, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не наведено істотних для справи обставин, які існували на час розгляду справи і не були йому відомі. При цьому, слід зазначити, що заявник фактично висловлює свою незгоду з рішенням суду, перевірка законності якого була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції за його скаргою. 
       Доводи апеляційної скарги про віднесення обставин, на які заявник посилається, до категорії нововиявлених, є безпідставними та ґрунтуються на власному трактуванні і розумінні цих обставин, які, відповідно до змісту ст.423 ЦПК України не є нововиявленими. 
       Колегія суддів зазначає, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
       Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .
       Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2020 року залишити без змін.        
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесені.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
       Повний текст постанови складений 24 вересня 2020 року.

Головуючий:                         Г.М. Шевчук 
Судді: Г.В. Бершадська 
М.В. Ходоровський