Справа № 127/18908/19
Провадження № 22-ц/801/924/2020
Категорія: 3
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року	Справа № 127/18908/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
головуючої судді Денишенко Т. О.,
суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,
за участі секретаря судового засідання Топольської В. О., скаржниці, відпові-дачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Зажирко Ю. Д., представника пози-вачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Воропай Л. А., розглянув-ши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом 
ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина
ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 
про визнання права власності на 3/4 частки приміщення в порядку спадку-
вання за законом, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

 
09 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_1  про визнання права власності на 3/4 частки приміщення в порядку спадкування за законом. Позов мотивований наступним. За життя  ОСОБА_4  ( помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), батьку ОСОБА_3 , на праві власності належала частина підвального приміщення по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги ОСОБА_4 є його неповнолітній син ОСОБА_3 , батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та дружина померлого, відповідачка у справі ОСОБА_1 . Бать-ки ОСОБА_4 подали приватному нотаріусу Київського міського нотаріаль-ного округу Петченку Ю. А. заяви про відмову від спадщини на користь непов-нолітнього сина спадкодавця ОСОБА_3 . Позивачка від імені сина по-дала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом. Після збігу шестимі-сячного строку з часу відкриття спадщини позивачка, звернувшись за свідоц-твом про право на спадщину за законом, отримала у нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки дружина покійного відповідачка у справі не надала нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа на спад-кове майно. Чи отримувала ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на спад-щину на частину приміщення АДРЕСА_1 позивачці неві-домо. ОСОБА_2 просила суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 спадкового нерухомого майна у порядку спадкування за зако-ном. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року позов задоволений. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частки приміщень № VII і № VIII у підвалі будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Суд зазначив, що судовий збір у сумі 9605,00 гривень може бути повернутий ОСОБА_2 за її клопотанням (а. с. 155-163).
Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідачка ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, зали-шити без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах сина ОСОБА_7 . Скаржниця вважає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд пер-шої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вис-новки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, порушені норми процесуального права ( а. с. 170-173 ).
 
03 червня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_8 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де стверджується про законність, обгрунтованість оскаржуваного рішення суду, ухвалення його з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Натомість доводи апеляційної скарги необгрунтовані і безпідставні. Позивачка зазначає, що нотаріусом і су-дом першої інстанції була встановлена відсутність у Державному реєстрі речо-вих прав на нерухоме майно інформації щодо спірного нерухомого майна. Саме за цієї обставини, ураховуючи відсутність у позивачки правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріус виніс постанову про відмову у вчинен-ні нотаріальної дії, фактично у видачі свідоцтва про право на спадщину. З мате-ріалів інвентаризаційної справи на спадкове майно, витребуваної та оглянутої у судовому засіданні, судом встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення від 25 липня 2006 року ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі посвідченого 27 червня 2006 року за реєстровим номером 3047 у нотаріальному порядку договору купівлі-продажу належать приміщення № VII та № VIII у підвалі будинку АДРЕСА_1 . Беручи до уваги наявність чотирьох спадкоємців першої черги до майна померлого ОСОБА_4 , відмову батьків останнього від прийняття спадщини на користь його сина, суд, на думку ОСОБА_2 , дійшов вірного висновку, що частки спадкоємців відповідно становлять: ОСОБА_3 - 3/4 нерухомого майна, ОСОБА_1 - 1/4 частки. Позивачка просить у відзиві на апеляційну скаргу оскаржуване рішення суду залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення ( а. с. 217-225 ). 
Залучений до участі у справі ухвалою Вінницького міського суду Вінниць-кої області від 19 липня 2019 року орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації свого представника у судові засідання не направив. Разом з тим неодноразовими лис-тами, доданими до матеріалів справи, цей її учасник просив суд апеляційної інстанції вирішити справу без участі його представника з ухваленням рішення в інтересах та на користь дитини. У відповідності до норм статті 372 ЦПК Украї-ни колегія суддів ухвалила розглянути справу у відсутності представника орга-ну опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу скаржниці, представників обох сторін у справі, дослідивши мате-ріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є правильним, об’єктивним, обгрунтованим і законним. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно виданого 17 березня 2016 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Го-ловного територіального управління юстиції у м. Києві свідоцтва про смерть се-рії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблений актовий запис № 4125. Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно у вигляді приміщення № VII та № VIII у підвалі будинку АДРЕСА_1 . 
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 15 травня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районно-го управління юстиції у м. Києві, засвідчується, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , про що 25 серпня 2004 року зроб-лений актовий запис № 808.
Судом першої інстанції досліджено шляхом огляду в судовому засіданні спадкову справу № 18/2016 до майна померлого ОСОБА_4 , з якої встанов-лено, що спадкоємцями першої черги є: син ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_10 та батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Останні подали заяви про від-мову від спадщини на користь сина померлого ОСОБА_3 
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петченко Ю.А. відмовив ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 на ім`я неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житлові та/або нежитлові приміщення, що знаходяться у м. Вінниці. Відмова нотаріуса умотивована тим, що законним представником спадкоємця не подано жодного правовстановлюючого документу на майно, що належало померлому. Інформація у Державному реєстрі речових прав на неру-хоме майно щодо спірного нерухомого майна відсутня.
Судом першої інстанції була витребувана та оглянута в судовому засіданні інвентаризаційна справа № 3600 на об`єкт нерухомого майна, розташований по АДРЕСА_1 , з якої встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення від 25 липня 2006 року ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого 27 червня 2006 року за реєстровим № 3047 договору купівлі-продажу належать приміщення № VІІ та № VІІІ у підвалі будинку АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_11 , суд першої інстанції, керуючись нормами статей 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1273, 1296, 1297 ЦК України, констатував наявність перешкод для позивачки та її сина в оформленні спадкових прав у но-таріальному порядку. Суд врахував, що йдеться про порушення прав та інтере-сів неповнолітньої особи і «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права, одержання особою бажаного ре-зультату. Суд дійшов висновку, що у справі існують підстави і необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за неповнолітнім ОСОБА_3 права власності на 3/4 частки нежитлових приміщень № VІІ та № VІІІ у підвалі будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_4 .
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, покладеними в основу оскаржуваного рішення, визнає їх обгрунто-ваними, такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини. 
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рі-шень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національ-ні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права. З урахуванням вказаного апеляційний суд підкреслює, що Євро-пейський суд з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рі-шення від 17 червня 2011 року ) вказував на необхідність при оцінці доказів ке-руватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 про визнання права власності на частину нежитлових приміщень у поряд-ку спадкування за законом обгрунтований та доведений, як наслідок судом ухвалене законне рішення про його задоволення.
Оскаржуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року, скаржниця ОСОБА_1 зазначає, що не чинила жодних пере-шкод у спадкуванні ОСОБА_12 спадщини, не заперечувала його пра-ва на спадкування частки майна, тому не є відповідачем у цій справі. Натомість нотаріус безпідставно відмовив спадкоємцю у вчиненні відповідної нотаріаль-ної дії. ОСОБА_1 вважає безпідставним визнання за сином спадкодавця права власності на 3/4 частки приміщень у порядку спадкування за законом, оскільки як подружжя вона має право на 1/2 частку у майні, належному їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Поділу між спадкоємцями за законом підлягає лише 1/2 частка спірних приміщень, через що ОСОБА_3 вправі спадкувати лише 3/8 частки від усієї площі спадкового нерухомого май-на. На думку скаржниці вона вправі отримати у спадщину 5/8 часток нежитло-вих приміщень № VІІ та № VІІІ у підвалі будинку АДРЕСА_1 . Крім цього ОСОБА_1 вважає необхідним залишити позовну заяву без розгляду, оскільки на підставі віднайденого судом у матеріалах інвентариза-ційної справи правовстановлюючого документа спадкові права позивачів пови-нен оформити нотаріус.
З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, вони є безпідставни-ми, непослідовними, необґрунтованими, надуманими та недостатніми для задо-волення апеляційної скарги та скасування правильного, належним чином умо-тивованого, справедливого, ухваленого у відповідності до норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції від 06 лютого 2020 ро-ку.
Звертаючи увагу на незаконність, на її думку, рішення суду першої інстан-ції з підстави, що саме нотаріус не виконав своїх професійних обов`язків з оформлення спадкових документів ОСОБА_3 , скаржниця залишає поза увагою, що за змістом статті 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, це стосується й нежитлового нерухомого майна. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатися нотаріус або орган держав-ної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні по-кладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така від-мова може бути оскаржена в судовому порядку за умови відсутності спору про право на спадщину. Однак у даному випадку має місце спір щодо права ОСОБА_13 на певну і конкретну частку спадкового майна за законом після смерті батька ОСОБА_4 , а не оскарження дій нотаріуса щодо відмови у вчи-ненні нотаріальних дій. Отже приватний нотаріус Київського міського нотарі-ального округу Петченко Ю. А. жодним чином не може бути належним відпові-дачем у даній справі, що свідчить про безпідставність, спростовує доводи скаржниці. За викладеного необгрунтованою є вимога ОСОБА_1 про зали-шення позовної заяви ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_11 до неї про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом.
Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги, сумніви, ви-словлені у ній, щодо частки у спадковому майні сторін у справі.
Судом беззаперечно встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення від 25 липня 2006 року ОСОБА_4 на праві приватної власності ( не спільної су-місної, як стверджує скаржниця ) на підставі нотаріально посвідченого 27 черв-ня 2006 року за реєстровим № 3047 договору купівлі-продажу належать примі-щення № VІІ та № VІІІ у підвалі будинку АДРЕСА_1 . Крім цього суд узяв до уваги наступні фактичні, ніким не оспорювані, обстави-ни.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 08 серпня 1997 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї ( а. с. 208 ) у цей день 08 серпня 1997 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_14 , якій у результаті шлюбу присвоєне прізвище ОСОБА_15 . Про укладення шлюбу в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був зроблений запис за № 919. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів громадянсько-го стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірваний 17 липня 2001 року, про що зробле-ний запис за № 653. Із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого 01 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленін-градського районного управління юстиції у м. Києві, убачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ( тепер ОСОБА_16 ) одружилися ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблений запис за № 913, ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_17 , про що 15 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Киє-ві видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розірваний 25 серпня 2004 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний запис за № 808. У подаль-шому ОСОБА_4 та ОСОБА_1 14 лютого 2014 року зареєстрували шлюб, от-римавши у цей день у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєс-траційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій об-ласті свідоцтво про одруження серії НОМЕР_6 .
З наведеного убачається, що придбаючи шляхом укладення договору купів-лі-продажу спірні нежитлові приміщення у підвалі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 не перебував у шлюбі із жодною жінкою - сторін у справі. Спірне нерухоме майно зареєстроване за ним на праві приватної влас-ності. Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б спросто-вували встановлений факт, суду не представлено. 
Станом на час набуття ОСОБА_4 права приватної власності на спірне нерухоме майно у 2006 році Єдиний державний демографічний реєстр, Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно не велися, запроваджені не були, тому нотаріус обгрунтовано відмовив ОСОБА_2 у вчиненні нотарі-альної дії. 
Оглядом спадкової справи № 18/2016 до майна померлого ОСОБА_4 ( а. с. 88-108 ) встановлено, що заповіт за життя спадкодавцем не складався. Син ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_1 та батьки покійного відповідно до статей 1261, 1278 ЦК України мають право на спадкування за законом у першу чергу, їхні частки у спадщині є рівними, тобто становлять по 1/4 частці кожно-го. Оскільки баба та дід відмовилися від прийняття спадщини на користь вну-ка, позивача ОСОБА_3 , частка останнього склала 3/4 нерухомого спадкового майна, частка відповідачки ОСОБА_1 - 1/4. 
Решта доводів апеляційної скарги також спростовуються матеріалами спра-ви, що критично оцінюються апеляційним судом. Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до норм статті 83 ЦПК України сторони та іші учасники справ подають докази у справі безпосередньо до суду: позивач разом із позов-ною заявою, відповідач разом з поданням відзиву на позовну заяву. До завер-шення вирішення справи по суті заявлених позовних вимог будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду, не подано.
Згідно норм статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх ви-мог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною прак-тикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуд-дя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлума-чити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, параграф 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Суд першої інстанції, ухвалюючи 06 лютого 2020 року рішення про задово-лення позову законного представника ОСОБА_2 в інтересах неповноліт-нього сина ОСОБА_3 , повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, дав належну правову оцінку ус-ним та письмовим поясненням, доказам обох сторін у справі. Відповідно до по-ложень статей 263 - 265 ЦПК України судове рішення належним чином умоти-воване а обгрунтоване, тому підстав для задоволення апеляційної скарги апеля-ційний суд не знаходить. 
Пунктом першим частини першої статті 374, статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - 
П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про визнання права власності на 3/4 частки приміщення в порядку спадкування за законом залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 31 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота