Ухвала
 
14 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 463/1222/20
провадження № 51-3554 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши спільну касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року, 
встановив:
30 липня 2020 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду                   спільну касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 через її невідповідність вимогам п. 4, п. 5 ч. 2 та ч. 5 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також касаторам було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі,  яка її подала.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду   ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 направили нову касаційну скаргу, проте її недоліків не усунули, оскільки подали аналогічну за змістом скаргу.
Підстави для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом, визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які  в силу                      ст. 438 КПКє підставами для зміни чи скасування оспорюваних рішень.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПКкасаційна скарга ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПКщодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Вказане позбавляє можливості встановити позицію касаторів щодо результатів касаційного розгляду. 
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно                            до ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої                            та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Тому, відсутність у ній обґрунтування з підстав, передбачених у ст. 438 КПК, про що було наголошено ОСОБА_4 та його представнику ОСОБА_5  в ухвалі Верховного Суду, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 підлягає поверненню.
Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Спільну касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня              2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_3