Справа № 464/2728/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М. 
Провадження № 22-ц/811/1028/18                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря - Юзефович Ю.І., 
з участю представника апелянта ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника позивача адвоката Рустамової Н.Р., позивача за об`єднаним позовом ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2018 року, постановлене в складі головуючої - судді Бойко О.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Декра» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі та справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Фірми «Файненшл&Інвестмен Енерджі Холдінг Істеблішмент» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», -

в с т а н о в и л а:

Позивач ТзОВ «Декра» звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Декра» 288 251 грн. 38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, та за прострочення грошового зобов`язання 43 786 грн. 57 коп. пені; 12 177 грн. 63 коп. - три відсотків річних; 28 825 грн. 14 коп. штрафу; 105 252 інфляційних нарахувань та судові витрати. В обґрунтування позову покликався на те, що 30.06.2010 року здійснено державну реєстрацію ТзОВ «Універсальна логістична компанія», учасниками вказаного товариства стали компанія «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» з часткою у розмірі 60% статутного капіталу, ОСОБА_4 з часткою у розмірі 20% та відповідач з часткою у розмірі 20%. 07.12.2011 року між учасниками ТзОВ «Універсальна логістична компанія» фірми «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», який передбачав можливість позивача відчужити на користь відповідача частку в розмірі 30 % статутного капіталу на певних умовах у майбутньому. Відповідно до п.3.5 договору право власності на частку в статутному капіталі товариства переходять від продавця до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства сторонами. Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що покупець зобов`язується сплатити продавцеві протягом 3 банківських днів з моменту укладення акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства. Оплата частки здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми на банківські поточні рахунки, що будуть вказані продавцем у письмовому повідомленні-вимозі, у грошовій одиниці України-гривні (п. 4.3 договору). 01.10.2013 року до п.4.3 договору були внесені зміни, шляхом укладення додаткового договору про внесення змін. Сторони погодили викласти п.4.3 договору в наступній редакції «п.4.3 Оплата договірної ціни частки в статутному капіталі товариства здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми в гривнях на банківські поточні рахунки продавця або ТзОВ «Фінансова компанія «Декра», яка є уповноваженим представником продавця». Продавець належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі. 10.10.2013 року в рамках зазначеного договору купівлі-продажу частки між компанією «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», відповідно до якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у свою власність частку в статутному капіталі товариства. 14.10.2013 року відповідач отримав вказаний акт. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року щодо оплати не виконав. 13.02.2015 року між компанією «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача 288 251 грн.38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року. Відповідно до п. 7.3, 7.4 договору просив стягнути з відповідача 43 786 грн. 57 коп. пені та 28 825 грн. 14 коп. штрафу за невиконання зобов`язання. Крім того, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року просив стягнути з відповідачки 3% річних за час прострочення зобов`язання в сумі 12 177 грн. 63 коп. та 105 252 грн. 34 коп. інфляційних втрат. Просив позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом в якому просила визнати недійсним договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року. В обґрунтування позову покликалася на те, що ОСОБА_1 є її чоловіком, про існування договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року їй стало відомо 11.04.2015 року. Спірний договір в порушення вимог ч.5 ст. 203 ЦК України не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки на момент його укладення як фірма «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент», так і ОСОБА_1 усвідомлювали наявність обставин, які унеможливлювали настання правових наслідків вчиненого ними правочину, а саме: відповідач ОСОБА_1 не має і не може мати власних коштів у розмірі 288 251 грн. 38 коп. для оплати на користь фірми «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» вартості частки у розмірі 30 % статутного капіталу ТзОВ «Універсальна логістична компанія»; право власності, користування і розпорядження від фірми «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» до ОСОБА_1 , могло перейти лише після внесення загальними зборами ТзОВ «Універсальна логістична компанія» змін до статуту товариства, державної реєстрації у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців змін у складі учасників ТзОВ «Універсальна логістична компанія». Отже, обумовлення в договорі від 07.12.2011 року іншого моменту переходу до ОСОБА_1 особистого майнового права частку у розмірі 30 % статутного капіталу ТзОВ «Універсальна логістична компанія», раніше державної реєстрації у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців змін у складі учасників ТзОВ «Універсальна логістична компанія», вказує на те, що сторони договору від 07.12.2011 року не мали на меті досягнення тих правових наслідків, які обумовлені зазначеним правочином. Просила позов задовольнити.
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Декра» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Декра» 288 251 грн. 38 коп. заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07.12.2011 року, 43 786 грн. 57 коп. пені; 12 177 грн. 63 коп. три %відсотки річних; 105 252 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань та 3288 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
В решті позову – відмовлено.
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Фірми «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталіТзОВ «Універсальна логістична компанія» - відмовлено.
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2018 року оскаржив відповідач ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що умови п. 3.5 та абзацу другого п. 3.6. Договору від 07.12.2011 року, які визначають, що моментом набуття ОСОБА_1 корпоративних прав у статутному капіталі ТзОВ «УЛК» пропорційно у розмірі 30% статутного капіталу є момент підписання сторонами Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства, тобто до внесення загальними зборами ТзОВ «УЛК» відповідних змін до статуту товариства та до державної реєстрації у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідних змін у складі учасників ТзОВ «УЛК», обмежують можливість ОСОБА_1 фактично і юридично набути такі корпоративні права, а тому такі умови договору є нікчемними. Зазначає, що Фірмою «Файненшл&Інвестмен Енерджі Холдінг Істеблішмент» не передано у власність ОСОБА_1 право на частку в статутному капіталі та корпоративні права, а тому в нього не виникало обов`язку оплачувати такі частки та корпоративні права. 
Звертає увагу на те, що 03.02.2015 року постановою Господарського суду Львівської області ТзОВ «УЛК» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, а відтак стверджує, що Фірма «Файненшл&Інвестмен Енерджі Холдінг Істеблішмент» не має можливості виконати свій обов`язок за договором про передачу ОСОБА_1 право власності на частку у статутному капіталі товариства та корпоративні права на ТзОВ «УЛК», оскільки корпоративні права всіх учасників припинені. 
ТзОВ «Декра», на думку апелянта, не є належним позивачем у справі, оскільки ним не доведено набуття права вимоги до ОСОБА_1 .
Просить рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Декра» відмовити повністю.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакціяЦПК України, відповідно до п.9 ст.1Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. 
       Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий – Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
       А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.
       За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «ДЕКРА» про стягнення пені, штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат, а також в частині вирішення позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору в апеляційному порядку не оскаржується, а відтак у цій частині його законність та обґрунтованість не перевіряється. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічноз`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався. 
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що 07 грудня 2011 року між Фірмою «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія», відповідно до умов якого продавець Фірма «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» протягом строку придбання, визначеного в пункті 2.4 цього договору, зобов`язується передати у власність покупця, а покупець ОСОБА_1 протягом строку придбання зобов`язується в порядку передбаченому договором прийняти у свою власність та оплатити частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» у розмірі 30% статутного капіталу товариства.
Пунктом 2.4 договору визначено, що строк придбання за цим договором визначається як період в часі, який розпочинається 01 грудня 2011 року та закінчується 31 грудня 2013 року і протягом якого покупець зобов`язується на першу вимогу продавця, в порядку, визначеному цим договором прийняти у свою власність та повністю оплатити частку в статутному капіталі товариства.
Відповідно до п. 3.5 договору право власності на частку в статутному капіталі товариства та корпоративні права на товариства переходять від продавця до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства сторонами.
Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що покупець зобов`язується сплатити продавцеві протягом 3 банківських днів з моменту укладення акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства. Оплата частки здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми на банківські поточні рахунки, що будуть вказані подавцем у письмовому повідомленні вимозі, у грошовій одиниці України - гривні (п. 4.3 договору).
01 жовтня 2013 року між Фірмою «Файненшл&ІнвестментЕнерджіХолдінг Істеблішмент» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07 грудня 2011 року, відповідно до умов якого сторони погодили викласти п. 4.3 договору в наступній редакції «Оплата договірної ціни частки в статутному капіталі товариства здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування відповідної грошової суми в гривнях на банківські поточні рахунки продавця або ТзОВ «Фінансова компанія «Декра», яка уповноваженим представником продавця».
Як вбачається із власноручно написаної заяви ОСОБА_1 від 10 жовтня 2013 року останній отримав від фірми «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» повідомлення про готовність передати йому частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в розмірі 30% статутного капіталу та зобов`язується у встановлений договором строк прийняти запропоновану частку та оплатити її договірну ціну шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТзОВ «Фінансова компанія «Декра».
Із акту приймання–передачі частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в рамках договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07 грудня 2011 року вбачається, що такий складено 10 жовтня 2013 року та підписано сторонами. Згідно вказано акту Фірма «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» в порядку та на умовах договору купівлі-продажу передала у власність відповідача ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_1 прийняв та зобов`язався оплатити частку в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» в розмірі 30 % статутного капіталу, вартістю 288 251 грн. 38 коп.
13 лютого 2015 року між компанією «Файненшл&Інвестмент Енерджі Холдінг Істеблішмент» та ТзОВ «Фінансова компанія «Декра» було укладено договір відступлення права вимоги № 2/15 ВПВ відповідно до умов якого до ТЗОВ «ФК «Декра» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Універсальна логістична компанія» від 07 грудня 2011 року.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (частина друга статті 656 ЦК України).
Частиною першою статті 53 Закону України «Про господарські товариства» (який був чинним на час укладення договору між сторонами у справі) було передбачено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Закріплена у цій статті презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
У відповідності із статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За умовами частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, встановивши, що між сторонами укладено договір, який є дійсним, і такий повністю виконаний продавцем, проте не виконаний покупцем, а саме ним не сплачено вартість придбаної частки, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та доведеність пред`явленого позову, і обґрунтовано задовольнив такий.
Неспроможними вважає колегія суддів і доводи апеляційної скарги про те, що ТзОВ «Декра», не є належним позивачем у справі, так як ним, на думку апелянта, не доведено набуття права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки на спростування договору про відступлення права вимоги, а відтак і про набуття позивачем права вимоги до відповідача будь-яких доказів ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано. 
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для обов`язкового скасування рішень.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, тому колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).В контексті вказаної практики колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення та обґрунтування цієї постанови достатнім. 
Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстави для вирішення питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від22 лютого 2018 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 13 липня 2020 року. 

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.