Ухвала        
 
03 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 323/2543/19
 
провадження № 61-7624ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року у справі за позовом Банку «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області                  від 20 вересня 2007 року (справа № 2-73/2007) позов Банку «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку «Фінанси та Кредит»                              95 228,03 грн заборгованості за кредитним договором; 952,28 грн державного мита та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
 
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 травня             2015 року (справа № 323/594/15-ц) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2007 року відмовлено.
 
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 грудня             2019 року (справа № 323/2543/19) заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа - Акціонерне товариство (далі - АТ)  Банк «Фінанси та Кредит», про відновлення втраченого судового провадження у справі № 2-73/2007 за позовом «Банку «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Відновлено втрачене судове провадження у вказаній цивільній справі.
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до районного суду із заявою про перегляд заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2007 року.
 
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня             2020 року (справа № 323/3787/19) ОСОБА_1 поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2007 року та відкрито провадження                 у справі за заявою.
 
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 лютого             2020 року (справа № 323/3787/19) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2007 року відмовлено.
 
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня                  2020 року та від 11 лютого 2020 року скасовано.
Заяву ОСОБА_1 від 27 грудня 2019 року про перегляд заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 вересня             2007 року направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційне провадження в частині перегляду заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2007 року закрито на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.
 
У травні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2007 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2020 року у відкритті касаційного провадження в частині оскарження заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області                              від 20 вересня 2007 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 22 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження постанови Запорізького апеляційного суду від 07 квітня                2020 року залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 травня                   2020 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржувану постанову Запорізького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Постанова суду апеляційної інстанції про скасування ухвал Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року про поновлення заявнику строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та відкриття провадження у справі за цією заявою та від 11 лютого 2020 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення і направлення заяви ОСОБА_1 про повторний перегляд заочного рішення на новий розгляд до суду першої інстанції, яка прийнята за результатами перегляду ухвал районного суду є законною та обґрунтованою.
 
Скасовуючи зазначені вище ухвали районного суду у порядку частини другої статті 353 ЦПК України, апеляційний суд правильно виходив із того, що районний суд без наявності для цього правових підстав повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, за наявності нескасованої ухвали районного суду про відмову у її задоволенні.
 
Верховний Суд звертає увагу на те, що зазначене має важливе юридичне значення, оскільки на підставі частини четвертої статті 287 ЦПК України штучно змінює строк апеляційного оскарження.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення суду апеляційної інстанції. 
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду                         від 07 квітня 2020 року у справі за позовом Банку «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                      І. А. Воробйова
 
                                                                                                                      Ю. В. Черняк