Номер провадження: 22-ц/813/6655/20 
Номер справи місцевого суду: 497/1877/19
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 497/1877/19

Номер провадження: 22-ц/813/6655/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
    - позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідач – ОСОБА_2 ,

    розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на повнолітню дитину,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кравцової А.В. 04 березня 2020 року, повний текст рішення складено 04 березня 2020 року,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним уточненим у цьому ж місяці та лютому 2020 року позовом, в якому остаточно просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , 2001 року народженя, у твердій грошовій формі в розмірі – 2 000 грн. щомісяця, починаючи з грудня 2019 року до закінчення навчання або досягнення донькою 23-ох річного віку. 
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач є батьком повнолітньої доньки. Починаючи з 2018 року донька навчається на денному відділенні Національного університету «Одеська юридична академія». Донька навчається на контрактній основі, вартість контракту становить – 24 679 грн. щорічно. 
У зв`язку з навчанням донька знаходиться на її утриманні. Стипендію донька не отримує. Стан здоров`я доньки незадовільний, що потребує також проведення щомісячного лікування. Вона потребує матеріальної допомоги з утримання доньки (проїзд до місця проживання, харчування та проживання, купівля навчальних посібників тощо), оскільки самостійно цього вона зробити не може: - на даний час не працює, знаходиться на обліку в Центрі зайнятості, отримує допомогу по безробіттю у розмірі – 610 грн. в місяць. Стан її здоров`я є незадовільним. ЇЇ батьки є інвалідами ІІІ групи.
Відповідач має можливість сплачувати аліменти, так як займається перевезенням вантажів, інших осіб на своєму утриманні не має (а. с. 1 – 1 зворотна сторона, 18 – 18 зворотна сторона).
ОСОБА_2 у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні вищевказаного позову в повному обсязі. Вказує, що до настання повноліття він сплачував аліменти на утримання доньки. Зараз за станом свого здоров`я він не здатний сплачувати аліменти на період навчання доньки. Він працює в ТОВ «Євротранс Південь» на посаді водія, отримує мінімальну заробітну плату. Нерухомого майна він не має. На його утриманні знаходяться його дружина, яка не працює, та мати-пенсіонерка. Заробітна плата, яка є єдиним джерелом доходу його сім`ї, за останній час становить – 3 364,90 грн. у місяць, що є недостатнім для забезпечення нормального існування його самого, членів його родини. Його родина винаймає житло. Крім того, сама позивачка зазначає у позові, що донька з нею не проживає, а проживає в м. Одесі. Таким чином, у позивачкі відсутнє право звернення до суду із позовом про стягнення аліментів.
Справу розглянуто за відсутності її учасників.
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 04.03.2020 року вищезазначений позов задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі – 2 000,00 грн. на місяць, щомісячно, починаючи з 12.12.2019 року і до закінчення навчання або досягнення донькою 23-х років.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є батьком доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька є студенткою 2-го курсу факультету цивільної та господарської юстиції, денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Навчається за контрактом. Отже, у останньої відсутня змога й час, щоб заробити кошти на своє утримання, у зв`язку з чим вона потребує допомоги батьків на час її навчання, зокрема і батька. Відповідач має достатні доходи, які приховує, приймати участь в утриманні доньки на період її навчання не бажає. З наданих відповідачем доказів не вбачається, що він не може надавати допомогу в утриманні доньки. Крім того, відповідач має більший дохід ніж позивачка.
Прожитковий мінімум на дорослу особу з 01.01.2020 року становить – 2 027 грн., Ѕ частина якого становить – 1 008,50 грн., що на рік становить – 12 102,00грн.. Половина витрат на навчання доньки становить – 12 335,00 грн.. Разом вищевказані суми становлять – 24 475,00 грн.. Саме така сума потрібна доньці для підтримання базових потреб на проживання і оплату контракту на навчання від кожного з її батьків без врахування витрат на проїзд до місця навчання, придбання навчальних посібників. Тому, розмір мінімальної матеріальної допомоги, необхідної дитині для продовження навчання з боку кожного з батьків, становить – 2 036,40 грн./міс. = 24 473,00 грн. : 12 міс.
Матеріали справи не містять доказів надання батьком матеріальної допомоги доньці. Тому, суд вважав вимогу позивачки про стягнення аліментів на утримання доньки на період навчання у ромірі - 200 грн./міс. справедливою, такою, що підлягає задоволенню (а. с. 74 - 75). 
    ОСОБА_2  в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує, що поза увагою суду залишилась відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу. Вказане підтверджується наданими ним доказами про стан його здоров`я. Нерухоме майно у нього відсутнє. Виконуючи свій синовій обов`язок, він утримує свою непрацездатню матір. За останні роки його заробітка плата становить – 3 364,30 грн., що не забезпечує його нормального існування та його утриманців. Він проживає зі своєю сім`єю в орендованому житловому приміщенні. Після виплати аліментів у нього буде залишатися сума – 1 364,30 грн.. Таким чином, аліменти визначені у непомірній сумі, більше 50% його доходу. Крім того, позивачка визнала, що донька проживає в м. Одесі, а тому у позивачки відсутнє право звернення до суду з даним позовом. 
    Позивачка по справі отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку.
Адвокат Каракаш І.П., діючий від імені ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що відповідач не надав доказів про те, що: - його дружина ОСОБА_4 не працює; - неповнолітня ОСОБА_5 не отримує аліменти від свого батька; - яким чином він здійснює утримання своєї непрацездатної матері. Договір оренди не пролонгований з 2009 року, не зареєстрований у житловій установі.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (стягення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 .. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 198, 199, 200, 201 СК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони по справі є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4). На час звернення з позовом донька навчається на 2-му курсу факультету цивільної та господарської юстиції, денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Навчається за контрактом, вартість навчання становить за перший рік навчання – 21 700,00 грн., за кожний наступний рік навчання – 24 673,00 грн. (а. с. 5 – 6). 
Батько проживає окремо, матеріальної допомоги на період навчання доньки не надає. З 04.02.2012 року знаходиться у шлюбу з громадянкою ОСОБА_7 (а.с. 50). Відповідач працює у ТОВ «Євротранс Південь» водієм, його заробітна плата за період – липень 2019 року – грудень 2019 року склала - 25 080,00 грн., після утримання доходів – 20 189,40 грн. (а. с. 48). Має захворювання на остеохондроз, деф.спондилез, спондилоартроз поясничного відділу позвонку. Протруз диска. Мілкоочаговий фіброз обох часток предстательної залози. Захворювання дванадцятиперстної кішки (а. с. 36 – 47). Мати відповідача є пенсіонеркою за віком (а.с. 51 – 53). Батьки позивачки також є пенсіонерами-інвалідами (а. с. 65 – 69). 
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. 
За правилами, передбаченими ст. ст. 198 199, 200, 201 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх працездатних доньку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцять трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 – 192 і 194 – 197 цього Кодексу. 
Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
    Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що повнолітня донька ОСОБА_8  продовжує навчання на платній основі, навчається на денній формі навчання, перебуває на утриманні матері, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вимог позивачки.Вірним є висновок суду про необхідність стягнення аліментів на утримання доньки на період її навчання у розмірі – 2 000,00 грн..
    Доводи апелянта про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу у зв`язку з його матеріальним становищем, станом його здоров`я, відсутності нерухомого майна, непомірній розмір аліментів, його проживання в орендованому житловому приміщенні, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Доводи апелянта про те, що на його утриманні знаходиться його непрацездатна матір спростовуються тим, що остання є пенсіонеркою за віком (а. с. 51 – 53). 
Доводи апелянта про відсутність у позивачки права звернення до суду з позовом по даній справі, колегія суддів відхиляє оскільки доказів на підтвердження того, що донька не знаходиться на утриманні матері під час навчання апелянт не надав. Діюче законодавство надає можливість матері звернутися з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 у суду апеляційної інстанції відсутні. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

    Рішення Болградського районного суду Одеської області від 04 березня 2020 року- залишити без змін.

    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе