ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року	Львів	Справа № 607/7321/20 пров. № А/857/9730/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                               Коваля Р.Й.,
суддів                                                                    Гуляка В.В.,
                                                                              Гудима Л.Я.,
з участю секретаря судового засідання             Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року (прийняте у м. Тернополі суддею Гуменним П.П.) в адміністративній справі № 607/7321/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

                                                    В С Т А Н О В И В :

04 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цим позовом та просив скасувати постанову серії БАА № 010752 від 24 квітня 2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконною, необгрунтованою, яка не відображає дійсних обставин справи, складеною за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями чинного законодавства з огляду на таке. 
У день та час імовірного вчинення адміністративного правопорушення під час руху він не користувався засобами зв`язку та повідомив працівника поліції, а також продемонстрував технічну можливість та наявність пристроїв, які дозволяють вести розмову без допомоги рук. Останній вказані аргументи проігнорував та зафіксував вчинення правопорушення. Працівник поліції не надав доказів відеофіксації адміністративного правопорушення «забрудненого номерного знака». Поряд із цим в постанові не описано, в якій частині транспортного засобу не проглядається номерний знак. Більше того, відсутні будь-які докази того, що відстань, з якої не було можливості чітко визначити символи номерного знаку, становила 20 метрів. Також працівники патрульної поліції повинні були залучити свідків, які б змогли підтвердити факт порушення ним вимог Правил дорожнього руху, відомості про залучення останніх відсутні. 
В частині порушення щодо необхідності проходження технічного огляду автомобіля повідомляє, що згідно із пунктом 3 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тип автомобіля вантажопасажирський-В, а повна маса автомобіля становить 1750 кілограмів. Тобто це легковий автомобіль, тому у відповідності до частини другої статті 35 Закону України «Про дорожній рух», він не підлягає обов`язковому технічному контролю. 
В частині порушення Правил дорожнього руху щодо експлуатації транспортних засобів без вогнегасника, аптечки - визнає та зобов`язується усунути.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, яке вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дії поліцейського щодо винесення постанови відповідають вимогам Закону України «Про національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), оскільки 24 квітня 2020 року близько 16:45 год. поліцейськими виявлено позивача, котрий під час керування транспортним засобом марки «ИЖ-271790» д.н.з. НОМЕР_1 користувався засобами зв`язку, тримаючи їх у руці, що є порушенням норм пункту 2.9 «д» Правил дорожнього руху. 
У ході вияснення об`єктивних обставин справи поліцейський встановив, що на автомобілі позивача забруднений номерний знак, що є порушенням пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху, котрим передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію, в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений і що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м. 
Також поліцейськими встановлено, що транспортний засіб позивача підлягає огляду технічного контролю. Пунктом 31.3 «б» Правил дорожнього руху заборонена експлуатація транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). 
Додатково при встановленні обставин справи було виявлено і те, що в автомобілі позивача відсутня аптечка і вогнегасник, що є порушенням норм пункту 31.4.7 Правил дорожнього руху, котрим передбачено, що автомобіль повинен бути укомплектований аптечкою, вогнегасником та знаком аварійної зупинки. 
Водночас, в результаті виявлених поліцейським порушень ним застосовано норми частини другої статті 36 КУпАП і накладено на позивача стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 010752 від 24 квітня 2020 року за частиною другою статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. 
На підтвердження цих порушень до відзиву долучено матеріали відеофіксації, якими зафіксовано визнання позивачем факту, що в його руках знаходився мобільний телефон, факт забрудненості номерного знака, який неможливо ідентифікувати з відстані однозначно ближчої ніж 20 м, автомобіль яким кермував позивач відповідно до технічного паспорта є спеціалізованим вантажо-пасажирським малотонажним фургоном категорії В.
Судом взагалі не надав оцінки факту не проходження технічного огляду автомобіля позивача та не взяв до уваги визнання останнім експлуатацію транспортного засобу без вогнегасника та аптечки.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі – ПДР).
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктами (в) та (д) пункту 2.9 (в) ПДР передбачено, що водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м., а також користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) під час руху транспортного засобу.
Відповідно до підпункту (б) пункту 31.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю) 
Крім того, заборона експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством також передбачена підпунктом 31.4.7 пункту 31.4 ПДР у разі відсутності медичної аптечки та працездатного вогнегасника.

Відповідно до частини шостої статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із частиною другою статті 122 КУпАП користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною третьою статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Із матеріалів справи видно, що 24.04.2020 стосовно позивача винесено постанову серії БАА № 010752 про притягнення його до адміністративної відповідальності в сукупності за частинами третьою, шостою статті 121, частиною другою статті 122, статтею 125 КУпАП та накладено на нього найбільше адміністративне стягнення, яке передбачають ці статті, а саме - штраф у розмірі 425 грн.
За змістом постанови ОСОБА_1 порушив вимог підпунктів «в» і «д» пункту 2.9, підпункт «б» пункту 31.3 та підпункт 31.4.7 пункту 31.4 ПДР України, оскільки керував автомобілем із забрудненим державним номерним знаком; під час керування користувався засобами зв`язку; експлуатував транспортний засіб, який не пройшов обов`язковий технічний контроль і в якому були відсутні медична аптечка та вогнегасник.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що надані відеоматеріали не підтверджують доводів відповідача щодо порушення позивачем вимог ПДР. Будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтвердили факт порушення позивачем вимог ПДР, у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані, а тому позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За вимогами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що відповідачем надано відеозапис, на якому зафіксовано припаркований автомобіль, у якому перебував позивач, із частково забрудненим заднім номерним знаком. При цьому з відстані, з якої зафіксовано номерний знак, символи номерного знака можна визначити. А замірів чи можна чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м поліцейським не проводилось.
Крім цього, на відео присутні моменти дискусії щодо користування під часу руху автомобіля засобами зв`язку, де позивач повідомив працівників поліції про те, що він не використовував мобільний телефон під час руху транспортного засобу, водночас користувався бездротовим пристроєм для здійснення телефонних розмов. 
При цьому відеозапис не містить безпосередніх доказів щодо користування позивачем під часу руху автомобіля засобами зв`язку.

Водночас, наданий відповідачем відеозапис на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, не можна вважати належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис.
При цьому, приписами частини третьої статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

З наведеного видно, що жодних фактичних даних, на основі яких інспектор поліції встановив наявність вищезазначених адміністративних правопорушень, винність позивача у їх вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідачем не надано.

Щодо доводів про необхідність проходження обов`язкового технічного контролю перед експлуатацією транспортного засобу позивача колегія суддів зазначає таке.

Частиною першою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю пройшов такий контроль.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у підрозділах Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Згідно із пунктом другим частиною другою цієї ж статті обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тон., причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що пунктом 1.10 ПДР визначено терміни, які мають таке значення: 
легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки; 
вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Відповідно до ПДР України передбачена класифікація транспортних засобів по типам: 
1. Легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажів; 
2. Автобуси; 
3. Вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 12 т включно; 
4. Вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою понад 12 т;
5. Автопоїзди, тягачами яких є легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажу; 
6. Автопоїзди, тягачами яких є вантажні автомобілі.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивача видно, що це автомобіль марки «ИЖ», модель 2727 90, 2005 року випуску, тип - вантажопасажирський-В, повна маса 1750, маса без навантаження 1132.

Таким чином, суд дійшов висновку, що транспортний засіб позивача, за своїми ознаками та технічними характеристиками відноситься саме до легкових автомобілів, оскільки призначений для перевезення як пасажирів так і вантажів.
При цьому відповідач не надав доказів того, що цей транспортний засіб використовується для перевезення пасажирів чи вантажу з метою отримання прибутку, у зв`язку з чим не підлягає обов`язковому технічному контролю. 

У відповідності з частиною третьою статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що сукупність наданих сторонами та здобутих судом доказів та пояснень не дає можливість встановити винність позивача у порушенні вимог частин третьої, шостої статті 121, частини другої статті 122 КУпАП, а висновки особи, яка приймала оскаржувану постанову, грунтуються загалом на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Що стосується визнання позивачем порушення Правил дорожнього руху щодо експлуатації транспортних засобів без вогнегасника, аптечки колегія суддів зазначає, що це є незначним адміністративним проступком і відповідно до статті 125 КУпАП тягне за собою попередження, а не винесення постанови із застосування стягнення у виді штрафу, а тому така підлягає скасуванню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року в адміністративній справі № 607/7321/20 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Л. Я. Гудим  	
Постанова складена у повному обсязі 17 вересня 2020 року.