ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8483/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Савлук Т.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 вересня 2020 року                                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Коваля Олександра Петровича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Сквирського районного відділу  про скасування рішення                                                                     

                                                       В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2020 представник ОСОБА_2 надіслав в інтересах ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва позов, яким просив скасувати рішення №8 від 18 вересня 2018 року про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесене Сквирським РВ УДМС України в Київській області (правонаступник Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Сквирський районний відділ).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року матеріали даної позовної заяви передано на розгляд Дніпровському районному суду м. Києва.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державно міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Сквирського районного відділу про скасування рішення повернуто позивачу.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом й у суду відсутні підстави для визнання зазначених позивачем підстав пропуску строку поважними.
Не погоджуючись із судовим рішенням, адвокат позивача подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом неправильно застосовані норми статтей 286 та 289 КАС України, оскільки визначені спірні відносини регулюються статтею 288 КАС України.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, ухвала підлягає скасуванню, з наступних підстав.
За приписами ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву   розглядати за правилами   адміністративного судочинства і чи подано заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 171 КАС закріплено обов`язок суду з`ясувати чи подано позовну заяву у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Колегія суддів звертає увагу на те, що як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оскаржує рішення про примусове повернення її як громадянки Російської Федерації за межі території України.
Статтею 288 КАС України визначені особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України, зокрема, відповідно до частини першої даної статті позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
При цьому, статтею 270 КАС України передбачені особливості обчислення процесуальних строків в окремих категоріях адміністративних справ, проте категорія справ, особливості якої визначені статтею 288 КАС України, не входить до переліку справ, яким визначені будь-які особливості обчислення процесуальних строків.
Отже, для звернення до суду з позовними вимогами про оскарження рішення про примусове повернення громадянки Російської Федерації за межі території України застосуванню підлягають загальні строки звернення до суду. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За правилами ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
У поданій заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, позивач посилається, що позивачу стало відомо про порушення свого права в лютому 2020 року, після отримання правової допомоги від адвоката.
При цьому, суд першої інстанції, визнав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження указаних обставин (розписки про отримання оскаржуваного рішення).
Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Враховуючи встановлені обставини та положення вищенаведених норм процесуального законодавства, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, оскільки в даному конкретному випадку, судом було проігноровано частину 1 ст.123 КАС України, в якій вказано, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.
Таким чином, судом першої інстанції не було виконано прямого обов`язку регламентованого процесуальним законодавством, а саме не було залишено позовну заяву без руху. 
При цьому, повернення позовної заяви без надання відповідного строку на усунення недоліків (подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або зазначення інших підстав для поновлення строку) позбавляє позивача права на доступ до правосуддя, та не відповідає приписам чинного законодавства.
Отже, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, без залишення її без руху, помилковим, тому ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 р. є передчасною та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з відповідної стадії вирішення питання дотримання строків звернення до суду.
Згідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу адвоката позивача задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції, внаслідок порушення норм процесуального права, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Повне судове рішення складено 29.09.2020 р.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, ч. 1 п. 4 ст. 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційниий суд,

                                                      П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу представника Коваля Олександра Петровича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 р.- задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Сквирського районного відділу  про скасування рішення - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова

                                                                                                    Л.В. Губська
                                                                                                      
                                                                                                    О.В. Епель