КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
31 липня 2020 року                                                                                               місто Київ
Справа № 760/29773/18 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Лівінського С.В. (суддя-доповідач),
Березовенко Р.В.
Суханової Є.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва, у складі судді Українця В.В., від 23 жовтня 2019 року (повний текст складено 31 жовтня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з наведеним позовом.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Кіа Піканто» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Деу Ланос» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 
23 січня 2015 року вона звернулась до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь 49 тис. грн страхового відшкодування, 4832,88 грн пені за прострочення виплати страхового відшкодування та судовий збір у розмірі 538, 3 грн.
27 серпня 2018 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» добровільно виконало рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року.
Таким чином, відповідачем фактично виконано свої зобов`язання з порушенням строку, прострочивши виконання на 1160 днів, а саме за період з 23 червня 2015 року по 26 серпня 2018 року.
Просила стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 54172,53 грн, три проценти річних у розмірі 4672 грн та індекс інфляції у сумі 17395 грн за період з 26 червня 2015 року по 26 серпня 2018 року.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 929,73 грн, 3 відсотки річних у розмірі 81 грн та витрати по сплаті судового збору.
ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , з судовим рішенням не погодилася та подала апеляційну скаргу. Просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», в особі представника адвоката Давиденка О.Л. подало відзив на апеляційну скаргу. Просило відмовити у задоволені вимог апеляційної скарги. 
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи своєї апеляційної скарги підтримала. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 76 239,53 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає що скарга підлягає до задоволення.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За приписами п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджується таке.
30 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Кіа Піканто» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням   ОСОБА_1 та автомобіля марки «Деу Ланос» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року, що набрало законної сили, з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 стягнуто 49 тис. грн. страхового відшкодування, 4832,88 грн пені за прострочення виплати страхового відшкодування та судовий збір у розмірі 538,33 грн (а.с. 19-21). При цьому, пеню судом було стягнуто за період з 24 квітня 2015 року по 22 червня 2015 року.
27 серпня 2018 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» виконало вказане судове рішення. 
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик (страхова компанія) зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так, у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року по справі № 6-2311цс16 та постанові Великої палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі № 916/190/18. 
Колегія судів не може погодитись з висновками районного суду про те, що період  прострочення виконання зобов`язання у даній справі становить з 07 серпня 2018 року по 27 серпня 2018 року, оскільки судовим рішенням у справі № 199/4714/15-ц встановлено, що 11 березня 2015 року відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, рішенням по вказаній справі стягнуто пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 24 квітня 2015 року по 22 червня 2015 року.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Згідно з ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
За наведеного, хоча відповідач і заявив клопотання про застосування строку позовної давності, проте відповідно до ст. 264 ЦК України, сплативши заборгованість ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» вчинило дії, що свідчать про визнання ним свого боргу.   
Тому, з врахуванням, звернення позивача до суду з позовом 10 листопада 2018 року,  колегія судів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: пеня з 10 листопада 2017 року по 26 серпня 2018 року у розмірі 11 784,16 грн (в межах одного року з урахуванням заяви про застосування позовної давності); три відсотки річних з 26 червня 2015 року по 26 серпня 2018 року у розмірі 4672,00 грн (за весь час прострочення); індекс інфляції з 26 червня 2015 року по 26 серпня 2018 року у розмірі 17395,00 грн (за весь час прострочення);
Заперечення позивача щодо винних дій відповідача свого підтвердження не знайшли, як і не надано доказів того, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» вчинила дії спрямовані на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року.
Щодо отримання виконавчого листа за вказаним рішенням лише 13 липня 2018 року, то відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно до ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки апелянтом було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 762,40 грн, а за подачу апеляційної скарги - 1143,59 грн, що разом становить 1905,99 грн, а позов задоволено частково, то суд апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача 1191 грн.
Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Тому, керуючись ч. 13 ст. 7 , ст. 367, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1  задовольнити частково.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03049, м. Київ, вул. Борщагівська, 145 ЄДРПОУ 23734213) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 11 784, 16 грн, три проценти річних у розмірі 4672 грн та індекс інфляції у розмірі 17395 грн, а всього 33 851, 16 грн.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03049, м. Київ, вул. Борщагівська, 145 ЄДРПОУ 23734213) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1191 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках визначених ст. 389 ЦПК України.

 
Судді:                                                                                               С.В. Лівінський,        

Р.В. Березовенко,

                                                                                                          Є.М. Суханова