УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/3794/19
Провадження № 22-ц/4820/1160/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 липня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
                секретар судового засідання Кошельник В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Зеленської В.І. від 28 квітня 2020 року. 
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з вказаним позовом до відповідача, посилалася на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 26 лютого 2003 року. 
З травня 2013 року ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_4 (онук) та ОСОБА_2 (зять) з дозволу позивача були зареєстровані та проживали у спірній квартирі. Відповідач перебував у шлюбі з ОСОБА_5 до 2018 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишився проживати у квартирі позивача, незважаючи на її вимоги звільнити квартиру, не бажає переїхати на інше місце проживання, при цьому йому належить частина квартири АДРЕСА_2 , у якій проживає його матір. 
Проживання відповідача у квартирі позивачки позбавляє її можливості користувати і розпорядитися квартирою, зумовлює понесення нею додаткових витрат. Так, за судовим рішенням вона відшкодувала шкоду, завдану відповідачем внаслідок залиття квартири сусідів. 
Тому позивач просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою  АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 та визнання таким, що втратив право користування квартирою.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2020 року позов задоволено. 
Усунено перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою  АДРЕСА_1 та визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користуванням квартирою АДРЕСА_1 . 
Виселено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_1 . 
Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2  просить  скасувати рішення суду як незаконне, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Зазначає, що він разом з ОСОБА_5 продовжує проживати однією сім`єю, спірна квартира була куплена за спільні з дружиною кошти. У зв`язку з нелегальним перебуванням за кордоном подружжя не мало змоги приїхати та придбати особисто квартиру, тому позивач придбала квартиру на своє ім`я. Ремонт у квартирі АДРЕСА_1 проводив за власні кошти, несе витрати по її утриманню та не має іншого житла.
У відзиві позивач вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін. Має намір продати квартиру, так як володіє двома квартирами та сплачує податок за надлишкову площу.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 . 
У вказаній квартирі позивач не проживає, оскільки постійно проживає в іншому жилому приміщенні - квартирі АДРЕСА_3 .
У 2013 році з дозволу позивачки у вказану квартиру вселилися її донька ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 та зареєстрували своє місце проживання за цією адресою.
21 грудня 2018 року на підставі судового рішення шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач не проживає однією сім`єю з позивачкою і спільним побутом не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника майна. 
Так, згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна  має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення (квартири чи будинку) вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Встановлено, що відповідач вселився в спірну квартиру як чоловік доньки власниці квартири. Доказів того, що відповідач вів спільне господарство, проживав однією сім`єю із власницею і був членом її сім`ї, матеріали справи не містять.
Отже, право користування квартирою позивачки у ОСОБА_2 виникло не з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України і статтею 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України).
Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про право апелянта на користування спірною квартирою як члена сім`ї власниці.
Відповідно до ч.5 ст. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.
За змістом п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Встановивши, що відповідач користувався спірною квартирою зі згоди позивачки як власника під час дії сервітуту, на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинилися, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що право користування відповідачем чужою квартирою, припинилося і він має її звільнити.
Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 279/1819/19; від 17 червня 2020 року у справі № 149/2935/14-ц. 
Суд обґрунтовано не прийняв до уваги висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався апелянт, оскільки спірні правовідносини у вказаних справах виникли з інших обставин.
Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про придбання спірної квартири за спільні кошти апелянта та його дружини, оскільки останній не оспорює право власності позивачки на квартиру.
Посилання апелянта на проведення ремонту у квартирі та її утримання за власні кошти також не мають істотного значення, оскільки ці обставини не входять до предмета доказування у цій справі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 липня 2020 року.

Судді                                                 Л.М. Грох                                                                
Р.С.Гринчук

                                                               А.М.Костенко