ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 липня 2020 року           справа №425/1509/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 червня 2020 року (повний текст складено 26 червня 2020 року в м. Рубіжне) у справі № 425/1509/20 (суддя І інстанції – Овчаренко О.Л.) за позовом  ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, молодшого лейтенанта поліції Панасюка Олександра Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі,-

У С Т А Н О В И В:

27 травня 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора батальйону №1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Панасюка О.С. в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №2524532 від 13 травня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, закрити провадження у справі.                                                                                                               В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 травня 2020 року відповідачем було винесено постанову про адміністративне правопорушення про нібито порушення ним п.31.4.3 ПДР та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Він не погоджується з вищезазначеною постановою, оскільки 13.05.2020 приблизно о 04:40 годині він їхав в автомобілі ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні. За кермом знаходився ОСОБА_2 . Зазначений автомобіль був зупинений на вимогу працівників поліції біля буд. №31 по пр. Переможців м. Рубіжне. Він разом з водієм ОСОБА_2 залишалися в салоні автомобіля. Через деякий час до них підійшли співробітники поліції та почали з ним спілкування. З невідомих причин поліцейські почали стверджувати, що саме він керував транспортним засобом та ще й порушив правила дорожнього руху. Він на це категорично заперечував, але працівники поліції, проігнорувавши всі його пояснення, склали відносно нього вищезазначену постанову.                     Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 червня 2020 року у справі № 425/1509/20 у задоволенні позову – відмовлено.                                                            Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
                  В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
           Крім того, зазначив, що суд першої інстанції не надав уваги поясненням свідка ОСОБА_2 , а безпідставно надав уваги показам свідка ОСОБА_3 , рядовому поліції УПП в Луганській області, яка є заінтересованою особою у результаті розгляду справи.
          Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.          
                  Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
                Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги,  і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2020 року інспектором батальйону №1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, молодшим лейтенантом поліції Панасюком О.С. в м. Рубіжне по пр. Переможців, буд. 31, було винесено постанову серії ЕАМ № 2524532 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Винесення вказаної постанови мотивовано тим, що 13 травня 2020 року о 04:47 год. в м. Рубіжне по пр.Переможців, 31, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 , в якого не працював правий задній сигнал гальмування в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 ПДР України.
         Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
                 Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
          Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. 
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Як на одну з підстав для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що за кермом автомобіля був не він, а ОСОБА_2 . 
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що з позивачем ОСОБА_1 у нього дружні відносини. 13.05.2020 приблизно о 03:00 годині він з дозволу ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_1 - на заднє пасажирське сидіння. Окрім нього та ОСОБА_1 в машині нікого не було. Коли стали їхати, то він побачив, що за ними їде автомобіль патрульних поліцейських та надає сигнал про зупинку. Він не має посвідчення водія. Знаючи, що його можуть не допустити до здачі іспиту, і він не отримає водійське посвідчення, злякався і пересів на переднє пасажирське сидіння. Він дійсно не казав поліцейським на місці зупинки, що керував автомобілем. При цьому поліцейські і не запитували в нього, чи керував він автомобілем. Поліцейські чомусь вирішили, що за кермом був саме ОСОБА_1 , і стали спілкувались саме з ним. ОСОБА_1 надав їм всі документи, а потім йог повезли до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння. Ключі від автомобіля весь час були у замку запалювання, тільки після того як ОСОБА_1 повезли до лікарні, він зачинив автомобіль. Про те, що на автомобілі ОСОБА_1 не працює стопсигнал ніхто з поліцейських не казав. До того як сісти в автомобіль він бачив, що всі освітлювальні прилади на автомобілі справні. Після складення відносно ОСОБА_1 оспорюваної постанови вони встановили, що стопсигнал на автомобілі працює. Зараз він вирішив сказати правду, а на місці зупинки цього не зробив, бо боявся штрафу і його наслідків. 
Заперечуючи проти позовних вимог, на підтвердження своєї позиції відповідач надав суду DVD-R диск із відеозаписом з бодікамер, закріплених на форменому одязі поліцейських, та відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі. 
Що стосується тверджень представника позивача щодо неналежності як доказу відеозапису, наданого відповідачем, оскільки він не був надісланий позивачу як цього вимагає ч.9 ст.79 КАС України, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки відеозапис як засіб доказування в адміністративній справі є електронним доказом (ч.1 ст.99 КАС України), в той час як приписи ч.9 ст.79 КАС України дають суду право досліджувати докази подані до суду в електронній формі без надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. 
З огляду на підставу позову, судом детально викладено події зафіксовані на відео. 
Судом досліджено відеозапис,  з якого вбачається, що 13.05.2020 о 04 годині 45 хвилин розпочинає рух автомобіль ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 , на якому не працює правий задній сигнал гальмування. За цим автомобілем слідує службовий автомобіль патрульної поліції. На вимогу поліцейських автомобіль ВАЗ 111930 зупиняється неподалік від магазину «ЕVA», з машини ніхто не виходить. Працівники поліції одразу підходять до цього автомобіля, і бодікамера одного із поліцейських фіксує, що на водійському сидінні водій відсутній. Один чоловік знаходиться на передньому пасажирському сидінні, а інший, який згодом представився як ОСОБА_4 , знаходиться на задньому пасажирському сидінні. Автомобіль ВАЗ 111930 увесь час з моменту його зупинки знаходиться в полі зору камер працівників поліції, з яких вбачається, що з водійського місця ніхто не виходив. ОСОБА_1 на запитання поліцейського ОСОБА_5 відповідає, що водій, який був за кермом автомобіля, пішов. Далі ОСОБА_1 неодноразово запитує у поліцейських, чому вони вирішили, що саме він був за кермом, та починає заперечувати щодо керування автомобілем. Потім ОСОБА_1 надає поліцейському посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, які знаходяться при ньому, та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_1 на питання поліцейських неодноразово зазначає, що ані він, ані чоловік, який перебуває в автомобілі на передньому пасажирському сидінні, не керували ним, а той, хто керував, пішов. Чоловік на передньому пасажирському сидінні ніяк на такі слова ОСОБА_1 не реагує, мовчки сидить в автомобілі. Потім на питання поліцейського пасажир з переднього сидіння відповідає, що він не був за кермом автомобіля. Далі працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Тоді ОСОБА_1 просить зрозуміти його як людину та вимкнути камеру. Потім ОСОБА_1 знов каже, що не був за кермом. А далі на питання поліцейського відповідає: «Я припаркувався на вимогу поліцейських, я припаркувався, ну, друг мій припаркувався. Мій друг, який був за кермом, пішов, вийшовши через задні двері автомобіля». В подальшому відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідачем ОСОБА_6 позивача було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, у зв`язку з тим, що на його автомобілі не працює правий задній сигнал гальмування. ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено права. Після цього відповідачем було винесено постанову у справі про адміністративне правопопорушення. 
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що він є поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Луганській області, рядовим поліції. Відповідач є його колегою, з яким у нього службові відносини. У травні 2020 року він ніс службу з іншими працівниками патрульної поліції, зокрема, з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Біля магазину «EVA» в м.Рубіжне вони помітили автомобіль, на якому не працював стопсигнал, здається, що лівий, але точно не пам`ятає. Після того як на вимогу поліцейських автомобіль зупинився, він одразу підійшов до передньої частини транспортного засобу, обійшовши його з боку, де розташовані пасажирські сидіння. Він побачив, що хлопець, який знаходився на сидінні водія, перемістився на заднє пасажирське сидіння. На передньому пасажирському сидінні сидів ще один хлопець. Потім в процесі спілкування з іншими поліцейськими хлопець, який пересів з сидіння водія на заднє пасажирське, пропонував їм неправомірну вигоду у вигляді грошей, щоб уникнути відповідальності за ст.130 КУпАП. В лікарні, куди відвезли цього хлопця, було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. В травні 2020 року був тільки один такий випадок, коли під час патрулювання саме в м.Рубіжне він бачив, що після зупинки автомобіля водій переміщається з місця водія на заднє пасажирське сидіння. Цей хлопець був худорлявої статури, волосся кучеряве, вдягнений у шорти та футболку. Прізвище хлопця - ОСОБА_8 , але він міг сплутати. І`мя та по-батькові хлопця - ОСОБА_9 , він це добре запам`ятав, бо так звуть його знайомого. 
Надаючи оцінку доводам сторін, відеозапису та показанням свідків, суд дійшов наступних висновків. 
Судом встановлено, що в автомобілі ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 після його зупинки на вимогу патрульних поліцейських знаходились двоє осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .  З відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 , знаходячись на задньому сидінні автомобіля, спочатку цікавиться, чому поліцейські вирішили, що саме він керував автомобілем, потім заперечує проти того, що був за кермом. При цьому не зазначає, що автомобілем керував ОСОБА_2 , а каже, що це був інший чоловік, який пішов. ОСОБА_2 , який знаходиться на передньому пасажирському сидінні, не зазначає, що він керував автомобілем. А на запитання поліцейського відповідає, що він не був за кермом автомобіля. Далі ОСОБА_1 фактично пропонує працівникам поліції гроші за те, щоб не чіпали людину, яка керувала автомобілем. Просить вимкнути відеокамери, щоб поговорити з поліцейським наодинці, зрозуміти його як людину. 
На відеозаписі також зафіксовано, що в якийсь момент на питання поліцейського ОСОБА_1 каже, що він, тобто ОСОБА_1 припаркувався на вимогу поліцейських. Потім швидко виправляється і каже, що припаркувася його друг.  Також вбачається, що поліцейський на прізвище ОСОБА_5 як до особи, яка керувала транспортним засобом, звертається саме до ОСОБА_1 . Зазначене відповідач пояснив тим, що ОСОБА_3 , побачивши, що водій пересів на заднє сидіння, показав це жестом поліцейському ОСОБА_5 . 
Щодо показів свідка ОСОБА_3 , то вони узгоджуються і в цілому не протирічать зафіксованому на відеозаписі, а також поясненням відповідача, зокрема, в частині місця зупинки автомобіля, імені, по батькові ОСОБА_10 , опису його зовнішності, кількості осіб та їх місця розташування в автомобілі, суті та послідовності самих подій з моменту зупинки транспортного засобу. Деякі неточності в показах свідка ОСОБА_3 суд пов`язує з тим, що під час несення служби з нагляду за дотриманням ПДР України він контактує з великою кількістю учасників дорожнього руху. Підстав вважати, що свідок зацікавлений в тому, щоб обмовити позивача, давши під присягою завідомо неправдиві свідчення, у суду немає. 
Посилання представника позивача на те, що свідок ОСОБА_3 через затоноване скло не міг бачити як ОСОБА_1 пересів на заднє сидіння автомобіля, спростовуються показаннями свідка, який пояснив, що бачив це особисто, коли знаходився попереду автомобіля, обійшовши його з боку пасажирських сидінь. 
Покази свідка ОСОБА_2 судом оцінено критично, оскільки, як пояснив сам свідок, він перебуває з ОСОБА_1 в дружніх відносинах. Окрім того, його покази суперечать іншим доказам у справі.  Позивач ОСОБА_1 та його представник стверджують, що автомобілем керував ОСОБА_2 , який також підтвердив це під час його допиту в якості свідка. Однак, вказані доводи не узгоджуються з відеозаписом, зокрема, в частині пояснень ОСОБА_1 щодо керуванням автомобілем іншою особою, яка вийшла з автомобіля через задні двері. Також такі твердження протирічать показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що особисто бачив, як ОСОБА_1 перемістився в салоні автомобіля на заднє пасажирське сидіння, та поясненням відповідача в тій частині, що хлопець, який сів за кермо автомобіля біля кіоску «Смачна хата», і той, який після зупинки автомобіля сидів на задньому сидінні, це одна і таж людина, а саме ОСОБА_1 . 
Суд зазначає, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 після зупинки транспортного засобу поліцейськими не зазначали, що за кермом був саме ОСОБА_2 . Навпаки, на запитання поліцейського спочатку ОСОБА_1 , а потім і ОСОБА_2 відповів, що останній за кермом не був. Однак, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 зазначив, що поліцейські не питали в нього, чи був він за кермом. 
Окрім того, незважаючи на те, що відносно ОСОБА_1 протягом досить тривалого часу відбувалась процедура притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, ОСОБА_2 , який майже весь час перебував поряд зі своїм другом ОСОБА_1 , так і не заявив про те, що саме він був за кермом. 
Судом встановлено, що версія  позивача про керування автомобілем саме ОСОБА_2 була вигадана позивачем як спосіб самозахисту з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень. 
Проаналізувавши відеозапис та покази свідка ОСОБА_3 з точки зору належності, достовірності та взаємозв`язку суд зазначає, що ці докази узгоджуються між собою, поясненнями відповідача, та визнає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про те, що саме ОСОБА_1 13 травня 2020 року керував автомобілем ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 до моменту його зупинки патрульними поліцейськими на проспекті Переможців, 31 в м. Рубіжне. 
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
З пункту 31.4 Правил дорожнього руху України вбачається, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 
Зовнішні світлові прилади (п.31.4.3 ПДР України): 
а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; 
б) порушено регулювання фар; 
в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; 
г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; 
ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання. 
Державним стандартом ДСТУ UN/ECE R 4802:2002 «Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення засобів освітлення та світлової сигналізації» регламентовано нормальний режим роботи світлових приладів автомобіля, зокрема стопсигналів, які повинні працювати під час гальмування транспортного засобу (світитись червоним світлом). 
Судом встановлено що, автомобіль ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 , яким керував позивач ОСОБА_1 , мав технічні несправності. 
Щодо самої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, то дійсно розгляд справи відбувся не одразу після зупинки автомобіля, а через деякий час. Це відбулось внаслідок того, що поліцейськими у позивача було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і спочатку вживались заходи з метою проходження ОСОБА_1 огляду на такий стан. Після того як ОСОБА_1 пройшов процедуру огляду в закладі охорони здоров`я, відповідачем було винесено постанову, яку оскаржує позивач. Суд вважає таку послідовність дій поліцейських виправданою, оскільки огляд особи на стан сп`яніння вимагає термінового проведення дій. 
Посилання представника позивача на незаконність зупинки суд відхиляє, оскільки судом встановлено, що позивач керував автомобілем, на якому не працював задній сигнал гальмування. 
Стосовно доводів представника позивача в частині неповідомлення поліцейськими про причину зупинки суд зазначає таке. Наданим відеозаписом підтверджується, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 весь час заперечував факт керування автомобілем, причиною зупинки не цікавився. Відповідачем же позивача було повідомлено про непрацюючий на його автомобілі правий задній сигнал гальмування з посиланням на відео з нагрудної камери та відеореєстратора, про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП. ОСОБА_1 відповідачем роз`яснено його права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Суд зазначає, що  факт то, що позивачу одразу не повідомили про причину зупинки, не впливає на законність оскаржуваної постанови. 
Суд вважає, що законна та справедлива по суті постанова у справі про адміністративне правопорушення не може бути скасована з одних лише формальних міркувань. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем повністю доведено, що у діях позивача, які мали місце 13 травня 2020 року, був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. 
Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
          Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
                 Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 червня 2020 року у справі № 425/1509/20 - залишити без задоволення. 
Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 червня 2020 року у справі № 425/1509/20 - залишити без змін.  
Повне судове рішення складено 23 липня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко