КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи №761/4563/20
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7797/2020
                                                              
  П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                                   У К Р А Ї Н И
 
            08 вересня 2020 року     Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
 
                                судді - доповідача                             Білич І.М.
                               суддів                                                Коцюрби О.П., Музичко С.Г.
                                при секретарі                                     Кемському В.В.
        за участю: представника позивача   Чайковська-Тимкович О.З.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Яким`яка Олега Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,  на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Фролової І.В.,
у цивільній справі № 761/4563/20 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення невиплаченого гарантійного відшкодування та моральної шкоди.
 
в с т а н о в и л а: 
 
 У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь суму невиплаченого гарантованого відшкодування за договором вкладу №8577 від 10 червня 2014 року в розмірі 98 586,14 грн. та 10 000 грн. як відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою  Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року у відкритті провадження у справі відмовлено. Роз`яснено позивачеві, що з відповідними позовними вимогами слід звертатись в порядку адміністративного судочинства. 
 
Не погодившись з ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив ухвалу скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Посилаючись на те, що суд неналежним чином з'ясував обставини справи, та не дослідив доводи і аргументи позивача, використавши готову конструкцію правового обґрунтування з іншої справи, що свідчить про невмотивованість ухвали. Зазначаючи, що судом не враховано, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
У судовому засіданні  представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. 
Відповідач  будучи належним чином повідомленим про  час і місце розгляду справи в  судове засідання не з`явився, поважність причин неявки суду не повідомив.
Колегія суддів  вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача в силу вимог ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана  апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень ст. 186 ЦПК України, зазначаючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Так, за змістом ст. 19 ЦПК України  у порядку цивільного судочинства загальні суди розглядають справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Підставою звернення до суду з позовом позивач вказує невиплату їй Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) коштів за договором банківського вкладу в межах гарантованої Законом суми відшкодування.
За змістом ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Згідно із ч.1 ст. 4 указаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.
Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки про те, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.
Спірні правовідносини у даній справі регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і він є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
У межах даної справи заявлені позовні вимоги саме щодо виплати Фондом на користь ОСОБА_1 суми вкладу в межах гарантованого законом відшкодування (200 тис. грн.) 
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18, від  18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 23 січня 2019 року у справі №285/489/18-ц неодноразово висловлювала правові висновки відносно того, що спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. 
Отже, висновок суду першої інстанції про поширення юрисдикції адміністративного суду на спір між фізичною особою - вкладником банку та Фондом з приводу відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду   гарантованої суми є обґрунтованим.
При цьому, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від основних вимог та за правилами ч.5 ст.21КАС України підлягають розгляду адміністративним судом, оскільки заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
 
Доводи апеляційної скарги з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №817/649/16 про те, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, підлягають відхиленню колегією суддів, у зв`язку з тим, що зазначена постанова суду касаційної інстанції не містить висновків щодо юрисдикції спорів за участю Фонду та вкладників банку, і стосується виключно поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини в контексті застосування норм Закону України «Про судовий збір».
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неналежним чином з`ясував обставини справи та не дослідив доводи і аргументи позивача, використавши готову конструкцію правового обґрунтування з іншої справи, у тому числі зазначивши в мотивувальній частині ухвали сторін та позовні вимоги по іншій судовій справі, є підставою для вирішення питання про виправлення описки, однак  не пливають на правильність вирішення судом питання про відкриття провадження у справі.
 
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права в частині недотримання процесуальних строків на постановлення оскаржуваної ухвали також підлягають відхиленню, оскільки в силу положень п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.
 
З урахуванням  вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.
            
            Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384,387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу адвоката Яким`яка Олега Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,  залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
            Повний текст постанови складено 16 вересня 2020 року.
 
            Суддя-доповідач:      
 
Судді: