ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/3129/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні  адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 р. у справі № 160/3129/19
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступник - ГУ ДПС у Дніпропетровській області)
про скасування податкових повідомлень-рішень,-
встановив:
У квітні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 15 лютого 2019 № 0004151410;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 15 лютого 2019 № 0004141410.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» від 15 лютого 2019 № 0004151410, згідно якого до позивача, за порушення розділу 2, п. 11 Положення про введення касових операцій у національній валюті, затвердженого постановою Правління Нацбанку України, на підставі статті 54 Податкового кодексу України і абз.3 п.1 Указу Президента №436/95 від 106.1995 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 2930,00 грн.; №0004141410, згідно якого до позивача, за порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на підставі п. 54.3.3 п. 54.3. ст. 54 ПК України і п. 1 ст. 17 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 483 244 грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням  суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на недоведеність та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі, зокрема, зазначив, що п.6 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення) (надання послуг) фізичними особами-підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до групи платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.
Позивач є платником єдиного податку другої групи (свідоцтво платника єдиного податку від 06.03.2012 серії А №035015) та не здійснює реалізацію технічно складних побутових товарів, в зв`язку з чим не зобов`язаний застосовувати РРО.
У порушення п.п.20.1.11 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України товари, які отримані посадовими особами відповідача під час проведення контрольної розрахункової операції, позивачу не поверталися, відшкодування такого товару не здійснювалося.
Ухвалюючи рішення, Дніпропетровський окружний адміністративний суд при зазначенні реалізованого товару, як технічно складного побутового товару, погодився з доводами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, що на момент перевірки на місці здійснення господарської діяльності позивача, виявлено колонки та навушники, які є складними побутовими товарами. Згідно з позицією суду, викладеною в рішенні, виявленні навушники та колонки повинні реалізовуватися з використанням РРО.
Норма ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає відповідальність у разі не проведення розрахункової операції через РРО та/або програмні РРО з фіскальним режимом роботи, невидача (в паперовому вигляді та/або електронній Формі) відповідного розрахункового  документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Позивач не реалізовував колонки та навушники, а податківцями в свою чергу, виходячи зі змісту акту від 29.12.2018, не встановлено факт реалізації цих товарів під час проведення перевірки без застосування РРО, у зв`язку з чим не можна застосувати до позивача штрафні санкції, передбачені ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Скаржник наголошує, що у справі №160/3129/19 відповідачем не було доведено, що відбувся факт реалізації складних побутових товарів, при продажу яких потрібно застосовувати РРО.
Фактично, під час проведення перевірки 26.12.2018 відповідач встановив факт реалізації бездротової миші за ціною 269,00 грн. та батарейки пальчикової по ціні 19,00 грн. без застосування РРО, що відображено в перевірки від 29.12.2018.
Бездротова миша та батарейки пальчикові не є технічно складними побутовими товарами, що підлягають гарантійному ремонту, відповідно до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 №231, а тому, згідно з ст.9 Закону України  «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського  харчування та послуг» їх реалізація допускається без застосування РРО.
Розраховуючи штрафні (фінансові) санкції, передбачені ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідач  взяв суму доходу позивача з 07.08.2018 по 26.12.2018, відображеного в книзі обліку доходів та додав суму неоприбуткованих коштів у книзі обліку доходів в розмірі 586,00 грн.
Такі дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області є протиправним, не регламентовані жодним нормативно-правовим актом та суперечать приписам ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі та громадського  харчування та послуг».
Наголошує, що норма статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає застосування фінансової санкції у розмірі 100 відсотків вартості проданих товарів з порушеннями.
З даних, зазначених в книзі обліку доходів, на підставі якої податківцями здійснено розрахунок штрафних (фінансових) санкцій в сумі 483 244,00 грн., та на яку суд посилається, як на доказ, що підтверджує факт реалізації товару з порушеннями, а саме реалізації технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, неможливо встановити який саме товар був реалізований та чи підпадає його реалізація під дію Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій  у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Книга обліку доходів містить лише загальні цифри, щодо оприбуткованих позивачем сум за щоденними підсумками реалізації товару. Здійснити ідентифікацію повару на підставі сумарної суми неможливо.
Норма вище зазначеної статті не передбачає застосовування фінансові санкції сумарно за конкретно визначений період. Законом чітко визначено, що застосування фінансових санкцій допускається лише у разі встановлення в ході перевірки факту не проведення розрахункової операції через РРО та/або програмні РРО з фіскальним режимом роботи, невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Наголошує, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області під час проведення фактичної перевірки 26.12.2018 року не встановлено факту продажу товарів з порушеннями на суму 483 244,00 грн.
Щодо податкового повідомлення-рішення №0004151410, яким нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 2 930,00 грн., скаржник зазначає,  що під час проведення фактичної перевірки посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 26.12.2018 встановлено не оприбуткування готівкових коштів в сумі 586,00 грн.
Відповідно до п. 11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від №148, оприбуткування та облік фізичними особами-підприємцями отриманих доходів здійснюється в книгах обліку доходів і витрат (або книгах обліку доходів) у порядку, зазначеному Податковим кодексом України.
П.п.296.1.1 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Таким чином зазначені норми і передбачають оприбуткування грошових коштів, отриманих від провадження господарської діяльності за підсумками робочого дня.
Фактична перевірка позивача проводилася 26.12.2018 в 15.30; робочий час позивача - з 9.00 до 20.00, отже, на думку скаржника, твердження Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо не оприбуткування в день перевірки грошових коштів в книзі обліку доходів та застосування відповідних фінансових санкцій є передчасними діями посадових осіб Головного управління ДФС у Дніпропетровській області. На час проведення фактичної перевірки у позивача не настало зобов`язання щодо оприбуткування грошових коштів, так як ще не закінчився його робочий час.
Зазначає також, що на час розгляду справи в суді Указ Президента від 12.06.1995 №438/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», на підставі якого до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції ППР № 0004151410 на суму 2 930,00 грн., втратив чинність на підставі Указу Президента №418/2019 від 20.06.2019.
Крім того, судом не врахований той факт, що під час розгляду справи до законодавчого акту, на підставі якого до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції ППР №0004141410 з сумі 483 244,00 грн., Законом України № 128-ІХвід 20.09.2019 в прикінцеві положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внесені зміни, які пом`якшують відповідальність.
Просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції  та позов задовольнити повністю. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу  без задоволення, а рішення  суду  першої інстанції - без   змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що  стосовно позивача було проведено дві перевірки. За результатами першої складено Акт від 06.08.2018 року № 0290/04/36/14/РРО/2970701295 та встановлено порушення: проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, РК, КОРО, та без видачі відповідного розрахункового документа на загальну суму 719 грн. 00 коп., а саме 01.08.2018 року встановлено реалізацію колонки Bluetooth W-king S7 Black 951047. Країна виробник -Chine, по ціні 719 грн. 00 коп.
За дане порушення на позивача накладено штраф у розмірі 1 грн. та попереджено, що у разі повторного виявлення порушення передбаченого вищевказаним Законом України наступає відповідальність в п`ятикратному розмірі від вартості всіх реалізованих товарів за перевіряємий період та наголошено на необхідності встановлення та використання в діяльності реєстратора розрахункових операцій, так як позивачем здійснювалась реалізація технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.
26 грудня 2018 року відповідачем була проведена друга перевірка позивача, в ході якої встановлено порушення, а саме проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі чеку на загальну суму 586 грн.; не оприбуткування готівкових коштів у книзі обліку доходів у сумі 586 грн.; проведення розрахункових операцій без використання РРО за період з 07.08.2018 р. по 13.12.2018 року на загальну суму 482 658 грн.
На підставі акту перевірки та розрахунку штрафних фінансових санкцій ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесені податкові повідомлення-рішення від 15.02.2019 р., а саме:
- №0004151410, згідно якого до позивача, за порушення розділу 2, п. 11 Положення про введення касових операцій у національній валюті, затвердженого постановою Правління Нацбанку України, на підставі статті 54 Податкового кодексу України і абз.3 п.1 Указу Президента №436/95 від 106.1995 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 2930,00 грн.;
- №0004141410, згідно якого до позивача, за порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на підставі п. 54.3.3 п. 54.3. ст. 54 ПК України і п. 1 ст. 17 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 483 244 грн. 00 коп.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що під час проведення перевірки перевіряючими було складено вибірковий опис складної побутової техніки, яка знаходилась в реалізації у позивача в магазині за адресою: м. Кам`янске, бульвар Будівельників, 27-а. Згідно вказаного опису, який підписано трьома перевіряючими, в реалізації знаходились 8 навушників та 2 колонки.
При цьому навушники та колонки входять до переліку складних побутових пристроїв згідно Постанови №231 (товарна позиція 8518) Група 85 "Електричні машини, обладнання та їх частини; апаратура для запису або відтворення звуку, телевізійна апаратура для запису та відтворення зображення і звуку, їх частини та приладдя", а тому суд погодився з доводами відповідача, що реалізація останніх повинна була  здійснюватися з використанням реєстраторів розрахункових операцій.
Щодо посилань позивача на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 209/674/19, в якому, як стверджує позивач, акт фактичної перевірки № 0493/04/36/14/РРО/2970701295 від 29.12.2018 визнано недопустимим доказом внаслідок порушення законності під час його складання, суд має зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Суд дійшов висновку, що застосування штрафних санкцій, передбачених  абз. 3 ч.1    Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" № 436/95 від 12.06.1995р. за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки до суб`єктів підприємницької діяльності застосовується штраф - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми є правомірним.
Також суд вважав правомірним застосування штрафних санкцій відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95 від 06.07.1995 року. 

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0004151410, згідно якого до позивача, за порушення розділу 2, п. 11 Положення про введення касових операцій у національній валюті, затвердженого постановою Правління Нацбанку України, на підставі статті 54 Податкового кодексу України і абз.3 п.1 Указу Президента №436/95 від 12.06.1995 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 2930,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так,  колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №560/325/19 виходила з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 1340/3510/18 відступила від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 2 квітня 2013 року у справі № 2-77а13, та сформувала правовий висновок щодо застосування положень абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», а саме: оскільки шляхом прийняття Закону України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" відповідні правовідносини врегулював законодавчий орган, то вказаний указ Президента України припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування готівки у касах, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, а його положення уже не могли застосовуватися у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (з 11 липня 1995 року).

Як вбачається з тексту податкового повідомлення-рішення № 0004151410, воно прийнято саме на підставі абз. 3 п. 1 згаданого Указу, а тому не може вважатися законним і підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0004141410, згідно якого до позивача, за порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на підставі п. 54.3.3 п. 54.3. ст. 54 ПК України і п. 1 ст. 17 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 483 244 грн. 00 коп., колегія суддів зазначає наступне.
ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, який є платником єдиного податку.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів у сфері торгівлі зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Пунктом 2 статті 3 зазначеного Закону передбачено обов`язок суб`єктів господарювання особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку видавати розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) фізичними особами-підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.
Відповідно до положень пункту 296.10 статті 296 Податкового кодексу України, реєстратори розрахункових операцій не застосовуються, зокрема, платниками єдиного податку другої - четвертої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.
Норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами у справі не заперечується, що позивач у справі є платником єдиного податку відповідної групи. При цьому спірним є те, чи здійснювалась позивачем  реалізація технічно складних побутових товарів.
Реалізація технічно складних побутових товарів,  які наявні в Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16 березня 2017 року №231, виключає поширення на продавця цього товару  положення пункту 296.10 статті 296 Податкового кодексу України щодо не застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Пункт 25-1 частини першої статті 1 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» встановлює, що технічно складні побутові товари - це непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний строк.
Відповідач у своєму відзиві на позов, посилаючись на постанову КМУ № 231 від 16.03.2017 року, зазначав, що до технічно складних побутових товарів відносяться всі товари, які відносяться до товарних позицій 8471, в тому числі, навушники та колонка, котрі реалізовувалися відповідно до копії книги обліку доходів. Однак колегія суддів зауважує, що у відповідності до самого акту перевірки відсутній такий опис порушення, як продаж складної побутової техніки.
Відповідачем надано суду вибірковий опис складної побутової техніки, нібито складений як додаток до акту від 27.12.2018 року і датований тою же датою. Однак, у додатку до акту перевірки міститься під п. 6 «Опис товару», а не вибірковий опис складної побутової техніки. 
Згідно цього акту в магазині знаходяться навушники восьми видів вартістю від 479 грн до 719 грн та колонки двох видів, вартістю від 299 до 599 грн.
Колегія суддів зазначає, що постановою КМУ № 231 від 16.03.2017 року затверджено перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Однак в акті перевірки не зазначено, до яких товарних позицій відносяться перелічені в опису товари та не наведено відповідне обґрунтування.
Так, у відповідності до товарної позиції 8471, на яку посилався відповідач у своєму відзиві на позов, відносяться: Машини автоматичного оброблення інформації та їх блоки; магнiтнi або оптичнi зчитувальнi пристрої, машини для перенесення даних на носiї iнформацiї у кодованому виглядi та машини для оброблення аналогічної iнформацiї, в іншому місці не зазначені: електронні книги, Ноутбуки, Планшети, інтерактивні дошки та аксесуари до них, настільні комп`ютери, Сервери, настільні комп`ютери, Сервери, геймпади, джойстики, керма, Сканери, Blu-ray і DVD-плеєри, CD-плеєри, дисководи DVD, Blu-ray зовнішні дисководи DVD, Blu-ray жорсткі диски, зовнішні жорсткі диски/кишені для дисків, 3D-сканер, док-станції, док-станції для iPhone. 
Вбачається, що навушники та колонки не відносяться до зазначеного коду товарної позиції.
В іншому випадку, в товарній позиції 8518, 8527 названі акустичні системи (колонки) в різних товарних підпозиціях, навушники та телефони головні, об`єднані чи не об`єднані з мікрофоном. Однак, на переконання колегії суддів, з огляду на те, що постановою КМУ № 231від 16.03.2017 року затверджено перелік груп технічно складних побутових товарів, лише тих, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні,  та в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, відповідач мав довести суду, що товар, продаж якого здійснюється позивачем без застосування РРО, дійсно відноситься до вказаного переліку.
Так, визначено,  що технічно складні побутові товари - це непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний строк.
Таким чином, товар має відповідати всім ознакам, наведеним у вищенаведеній нормі Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: бути побутовою технікою, що відповідає певним нормативним вимогам, має відповідні технічні характеристики, супроводжується експлуатаційними документами, має гарантійний строк та міститься у переліку, затвердженому  постановою КМУ № 231від 16.03.2017.
Доказів того, що перелічені у вибірковому  опису товари відповідають таким ознакам контролюючим органом не надано. 

Суд вважає за необхідне дотримуватися позиції, викладеної в п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко і Лозенко проти України». Відповідно до вказаної позиції суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівами». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. При цьому     в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії або бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що відповідачем не доведено належними доказами склад правопорушення, за яке застосовано штрафні санкції, отже податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт    89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення, тому суд не наводить їх правового аналізу.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити повністю.

Щодо судових витрат на правничу допомогу.
Представником позивача подано заяву про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи № 160/3129/19, згідно якої витрати на правничу допомогу складають 14726 грн. 40 коп., з яких:1 681,60 грн - ознайомлення адвоката з матеріалами справи; 2522,40 грн - складання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження; 8000,00 грн складання та подання апеляційної скарги; 2 522, 40 грн участь адвоката в судовому засіданні 01.7.2020 року, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт, платіжними документами.
Представник відповідача проти стягнення судових витрат в означеній сумі заперечував, просив зменшити їх розмір з урахуванням їх пропорційності до предмета спору та співмірності до виконаної адвокатом роботи.
Колегія суддів, надаючи оцінку розміру судових витрат, виходить з положень ч. 9 ст. 139 КАС України, та приймає до уваги, що судом  для задоволення апеляційної скарги застосовані інші підстави, ніж наведені в апеляційній скарзі, а саме - інші норми матеріального права. З огляду на співмірність судових витрат складності справи, колегія суддів вважає, що достатнім є відшкодування судових витрат в сумі 5 000 грн. 

Керуючись ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 р. у справі № 160/3129/19 скасувати.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» № 0004151410 та  податкове повідомлення-рішення форми «С» № 004141410, прийняті ГУ ДФС у Дніпропетровській області 15 лютого 2019 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статей 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 03.08.2020 р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко