Справа № 344/5747/20 
Провадження № 33/4808/390/20 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
За участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Галівця Я.О., 
розглянувши матеріали за апеляційною скаргою захисника адвоката Галівця Я.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 липня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,- 
                                                         в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 23 квітня 2020 року о 21-10 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Хіміків,6, керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР України.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат Галівець Я.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.
Зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції були порушені вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , незважаючи на те, що ним було подано клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні кардіологічного відділення ЦРЛ м. Калуш.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та вважає, що досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Вважає, що висновки суду є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджується доказами, які б вказували на перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.
В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості щодо ознак алкогольного сп`яніння правопорушника. Протокол не містить даних того, що ОСОБА_1 пропонувалось на місці зупинки транспортного засобу провести огляд інспектором поліції із застосуванням технічних засобів, про що б він відмовився, внаслідок чого його було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я. 
Вважає, що в протоколі не зазначені дії водія щодо ухилення від огляду, що лише в такому випадку інспектор поліції мав право скласти протокол про адміністративне правопорушення.
Таким чином, було порушено процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння, з чого слідує, що ОСОБА_1 не пропонувалось працівниками поліції пройти відповідний огляд на місці.
За наведених причин постанова суду є незаконною, а тому підлягає скасуванню.
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Галівця Я.О., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, в апеляційній скарзі захисник адвокат Галівець Я.О. посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим порушив його право на захист.  
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки останній  на виклик суду не з`явився, однак подав до суду заяву про відкладення розгляду справи відносно нього. Суд розцінив це не інакше як спробу уникнути відповідальності за правопорушення, шляхом затягування розгляду справи та строків притягнення до адміністративної відповідальності.
З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відносно ОСОБА_1 призначався неодноразово, а саме: 27.05.2020 року, 10.06.2020 року, 08.07.2020 року.
08.07.2020 року захисником було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.14)  у зв`язку із чим розгляд справи було перенесено на 10.07.2020р. 
08.07.2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про перенесення розгляду справи, оскільки він не може з`явитися у судове засідання 10.07.2020р. у зв`язку з тим, що  змушений поїхати на сезонні роботи, а тому просив суд перенести розгляд справи на іншу дату зручну для суду та зазначив, що бажає приймати участь в розгляді справи особисто та надати пояснення щодо обставин справи.
Захисником адвокатом Галівцем Я.О., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , були подані письмові пояснення по справі (а.с.16-21).
10.07.2020 року захисником адвокатом Галівець Я.О. подано клопотання  про виклик в судове засідання свідків для дачі пояснень та відкладення розгляду справи.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, обговорюючи питання про можливість розгляду справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не мав даних про те, що останній перебуває на стаціонарному лікуванні в медичному закладі і виходив  з того, що ОСОБА_1 не з`явився суду у зв`язку із тим, що вирішив поїхати на сезонні роботи. 
Враховуючи сукупність вищевказаних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про зловживання ним правом на відкладення розгляду справи та свідчила про намагання  уникнути відповідальності за правопорушення, шляхом затягування розгляду справи, а тому обґрунтовано розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що захисник адвокат Галівець О.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , разом із апеляційною скаргою на постанову суду надав епікриз з медичної картки стаціонарного хворого №4189 ОСОБА_1 (а.с.35) від 14.07.2020 року, з якої вбачається що ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 10.07.2020 року по 14.07.2020 року, а також подано довідку про ультразвукове обстеження серця ОСОБА_1 від 10.07.2020 року (а.с.36).
Вказана довідка свідчить про те, що ОСОБА_1 потрапив на стаціонарне лікування вже після розгляду справи судом та 12.07.2020 року був виписаний з лікарні у зв`язку із покращенням самопочуття та самовільним залишенням лікарні. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово не з`являвся в судові засідання суду першої інстанції, намагаючись затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк. 
За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку. 
Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав щодо розгляду справи без участі правопорушника, але за присутності в судовому засіданні його представника - захисника адвоката Галівець Я.О.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від серії ОБ № 207142 від 23.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 23 квітня 2020 року о 21-10 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Хіміків,6, керував транспортним засобом марки "ВАЗ 21140", д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5. ПДР України.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу №1 роти ТОРУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Петренко Ю.І., підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол, свідками та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у суді м. Івано-Франківська. 
В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що вину визнає і зобов`язується більше не порушувати.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у відмові пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що передбачає адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника адвоката Галівець Я.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості щодо ознак алкогольного сп`яніння правопорушника, протокол не містить даних того, що ОСОБА_1 пропонувалось на місці зупинки транспортного засобу пройти огляд інспектором поліції із застосуванням технічних засобів.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративні правопорушення серії ОБ №207142 від 23.04.2020 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог КУпАП, із зазначенням висунутого обвинувачення, а саме за відмову водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
До матеріалів справи про адміністративні правопорушення долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.04.2020 року складеного о 21 год. 15 хв. (а.с.2) з якого вбачається, що  в результаті огляду ОСОБА_1 , проведеного поліцейським, у нього були виявлені  ознаки сп`яніння, а саме: почервоніння шкіри обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка яка не відповідає обстановці. Водій ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду.
Відсутність акту огляду в матеріалах справи не свідчить про порушення встановленого законом порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий акт складається у тому разі, коли водій погоджується пройти такий огляд, а сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу. 
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається (а.с. 3), оскільки останні не допитувались в судовому засіданні суду першої інстанції. .
Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають істотного значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вона повністю підтверджується іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Згідно рапорту інспектора взводу №1 роти ТОРУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Петренка Ю.І. (а.с.4), 23.04.2020 року близько 21 год. 10 хв. помітили автомобіль ВАЗ 21140, д.н.з. НОМЕР_1 , який виїжджаючи з  прилеглої території на головну дорогу, не надав  переваги в русі службовому автомобілю, внаслідок чого вказаний транспортний засіб було зупинено. В процесі перевірки документів водія виявилось, що ОСОБА_1 позбавлений постановою Івано-Франківського міського суду  права на керування транспортними засобами строком на 10 років, а також не мав діючого страхового полісу. В процесі спілкування з водієм ОСОБА_1 було чути сильний різкий запах алкоголю, шкіра водія мала почервоніння і ОСОБА_1 помітно хвилювався. Водієві було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі, на що останній відмовився в присутності двох свідків. ОСОБА_1 були роз`яснені його права у відповідності до КУпАП та Конституції України. На ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено постанову за ч.4 ст.126 КУпАП.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того, що дійсно на підставі судового рішення позбавлений права керування транспортним засобом на 10 років, однак відмовився повідомляти додаткові дані  щодо вищевказаного судового рішення. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
З долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. вбачається, що ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові пропозиції працівника поліції, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодився. 
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Обставини, які зафіксовані на відеозапису свідчать про те, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та стверджував, що керував транспортним засобом після вживання спиртних напоїв ( віскі), вказував на те, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не має значення, оскільки він повністю визнає вживання спиртного та перебування у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово відмовлявся пройти огляд на перевірку стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, вказував, що неодноразово притягався до відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень, сплатив велику кількість штрафів і розуміє шкідливі наслідки вчинення ним правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності. 
На відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано про те, що ОСОБА_1 працівником поліції було роз`яснено його права у відповідності до ст. 268 КУпАП та ст. ст. 63 Конституції України.
Так, відеозаписи містять дані про те, що поліцейським було прочитано та роз`яснено суть змісту протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, ОСОБА_1 власноручно написав свої пояснення по суті правопорушення та розписався в тому, що він ознайомлений із змістом протоколу.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції захисника з приводу того, що ОСОБА_1 поліцейським не були роз`яснені його права та обов`язки не заслуговують уваги, та спростовуються даними на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції та власноручним підписом ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення щодо його ознайомлення з правами та часом розгляду справи в Івано-Франківському міському суді. 
Таким чином, відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. 
Вищевказані дані свідчать про безпідставність доводів про те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння .

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння  або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я. 
При цьому зі змісту п. 8 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, вбачається що письмова форма направлення на огляд в медичний заклад надається у разі якщо водій погоджується пройти такий медичний огляд. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не має значення причина за якої, водій відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за виключенням обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2--27).
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                          п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника адвоката Галівець Я.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                             О.П. Васильєв