Ухвала
іменем України 
28 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 703/3456/17
провадження № 51-4564 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 . 
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 
2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі – КК) тапризначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів з урахуванням повністю відбутого покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі за вирокомГородищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 16 квітня 2020 року. Зараховано в строк відбування покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання, відбуте за вирокомГородищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року. 

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задоволено. Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах 
ОСОБА_5 задоволено частково. Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 змінено в частині застосування положень ч. 5 ст. 72 КК. На підставі ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону 
№ 838-VIII зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбутого покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 
2020 року термін попереднього ув`язнення з 28 травня 2018 року по 30 червня 
2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок суду залишено без змін.
Як установив суд, 20 червня 2017 року близько 09:00, перебуваючи в переході між першим та другим поверхами Смілянської міської лікарні, що на вул. Героїв Холодноярців, 8 у   м.  Смілі Черкаської області ОСОБА_8 ,діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, відкрито із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, намагаючись зірватиіз шиї потерпілої ОСОБА_4 ланцюжок, сильно смикав та завдав ударів кулаком в  обличчя потерпілій, чим заподіяв легких тілесних ушкоджень. У подальшому, заволодівшиїїмайном, з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_4 матеріальної шкоди  на загальну суму 18 722,91 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла просить скасувати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у цьому суді. Вважає, щосуд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII та безпідставно зарахував засудженому у  строк відбування покарання період з 28 березня 2018 року по 30 червня 2020року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, юридично-правова оцінка діянь за ч. 2 ст. 186 КК, справедливість заходу примусу, правильність застосування ст. 70 цього Кодексу у касаційній скарзі не заперечуються.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зі змінами внесеними Законом України від 26 листопада 2015 року №  838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до  позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Пунктом «ґ» ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII, чинної на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбачено, що у строк попереднього ув`язнення включається перебування особи, яка відбуває покарання, в   установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Апеляційний суд, змінюючи вирок місцевого суду в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК, обґрунтував своє рішення тим, що ОСОБА_5 прибув з Державної установи «Старобабанівська виправна колонія (92)» до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» 25 травня 2018 року на час розгляду цього кримінального провадження згідно ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2018 року.
Злочин за оскаржуваним ОСОБА_9 вчинив 20 червня 2017 року, тобто під час дії Закону № 838-VIII.
Отже, у цій конкретній ситуації перебування ОСОБА_5 , який відбував покарання за вирокомГородищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 рокув установі попереднього ув`язнення через участь у судовому розгляді цього провадження, охоплюється поняттям «попереднє ув`язнення» у розумінні ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII.
Таким чином, рішення суду апеляційної інстанцій є обґрунтованим та  не  викликає сумнівів у його правильності, а посилання скаржника про неправильне застосування ч. 5 ст. 72 КК є неспроможними.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що  підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                        ОСОБА_3