П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  686/8051/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Салоїд Н.М.  
Суддя-доповідач -  Кузьменко Л.В.   
30 червня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьменко Л.В. 
суддів:  Совгири Д. І.  Франовської К.С. , 
секретаря судового засідання: Чорнокнижника О.В.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 травня 2020 року  (рішення ухвалене суддею Салоїд Н.М. 04.05.2020 року в м.Хмельницький, дату складення повного тексту рішення не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської  міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АВ №0000005078 від 26.02.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 3 ст. 122 КУпАП, згідно якої на нього накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 24 лютого 2020 року о 17 год. 57 хв, зупинив транспортний засіб марки «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_1 , ближче 10 метрів від перехрестя чим порушив п. 15.9 «ґ»  Правил дорожнього руху України.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано постанову серії АВ № 0000005078 від 26 лютого 2020 року про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складеної за ознаками частини 3 статті 122 КУпАП протиправною та скасовано її за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення, а провадження у справі закрито.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно досліджено обставини справи. Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п. 15.9 «ґ» ПДР забороняється зупинка на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга, наполягає на порушення позивачем вказаних приписів ПДР.
30 червня 2020 року від апелянта надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.  
Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2020 року головним інспектором з паркування відділу інспекції і паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Панченком Володимиром Миколайовичем складена постанова серії АВ №0000005078  про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, а саме: 24 лютого 2020 року о 17 годині 57 хвилин по вул. Б.Хмельницького у м. Києві транспортний засіб марки «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_1 зупинено ближче 10 метрів від перехрестя, чим порушено п. 15.9 ґ  Правил дорожнього руху України.
Вважаючи вказану постанову протиправною, та такою що винесена з порушенням норм права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції посилався на порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, а саме вказана постанова складена у відсутності порушника, не підписана ним, вона не містить посилання на те, що незаконне паркування транспортного засобу здійснив саме власник транспортного засобу.
Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху (далі; ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.
Згідно з п. 1.1.Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 1.9.ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Згідно п. 15.9 ґ Правил дорожнього руху зупинка забороняється: на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
В свою чергу, згідно з п.1ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що склад правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не містить складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладене, об`єктивна сторона правопорушення, яке є предметом дослідження, не є встановленою.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не були проведені фактичні заміри відстані між припаркованим автомобілем і перехрестям. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з фото наданих відповідачем, на яких зафіксовано розташування транспортних засобів відповідно один одного, неможливо визначити відстань між об`єктами. З наданих відповідачем фотознімків неможливо чітко встановити відстань до зупиненого автомобіля від краю перехрещуваної проїзної частини, відтак не можливо й з`ясувати чи є ця відстань меншою ніж 10 метрів.
Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відстань може вимірюватись спеціальними, передбаченими для цього  технічними засобами, а не засобами фотофіксації.
Окрім того, одним із перелічених складових адміністративного правопорушення зокрема, є  встановлення суб`єкта адміністративного правопорушення.
Таким чином, для можливості притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, інші спеціальні ознаки, тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками.
Тобто існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).
У даному випадку, для того щоб притягнути конкретну особу (позивача) до адміністративної відповідальності необхідно встановити, що саме вона вчинила зазначені в постанові відповідача дії, тобто, що саме позивач керував зазначеним транспортним засобом та саме він допустив порушення п.15.10 "д" ПДР, що і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме позивач керував зазначеним автомобілем та саме він здійснив указане порушення ПДР.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 18.06.2020 у справі №686/14075/16-а.
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано  належних доказів порушення позивачем вимог п.п. 15.9. ґ ПДР України. Тобто, в порушення вказаних норм КУпАП, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався виключно власними припущеннями щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення, що є неприпустимим та свідчить про протиправність спірної постанови відповідача.
При цьому, суд зазначає, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст..251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  30 червня 2020 року.

Головуючий	 	 	Кузьменко Л.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Франовська К.С.