ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року
м. Харків
справа № 644/1824/14-ц
провадження № 22-ц/818/3402/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.,
сторони справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» 
заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Дельта Банк», Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Пивоварова Володимира Івановича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2020 року у складі судді Клименка А.М.
УСТАНОВИВ:
У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «Укрдебт Плюс»звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у цивільній справі № 644/1824/14-ц з публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс» у зв`язку з переходом до ТОВ «Укрдебт Плюс» прав кредитора відповідно до договору купівлі - продажу прав вимоги № 2082/К.
Заява мотивована тим, що 27 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11322995000.
27 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором було укладено Договір поруки № П1/11322995000.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2015 року у справі № 644/1824/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 93241 долар США 91 цент.
07 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги № 2082/К, в тому числі, було відступлено право вимоги за Кредитним договором № 11322995000 від 27 березня 2008 року.
Оскільки на теперішній час заявник не є стороною (стягувачем) у цивільній справі № 644/1824/14-ц по стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ТОВ «Укрдебт Плюс» не має можливості користуватися набутими правами та обов`язками.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2020 року в задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовлено. 
Ухвала районного суду мотивована тим, що відсутні підстави для заміни ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника - ТОВ «Укрдебт Плюс», оскільки відсутні факти підтверджуючі видачу на підставі рішення суду виконавчого листа, примусового виконання рішення суду, наявності відкритого виконавчого провадження, а також існування цивільної справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В апеляційній скарзі Пивоваров В.І., який діє в інтересах ТОВ «Укрдебт Плюс», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». Дана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові № 643/4902/14-ц від 05 грудня 2018 року. Сумніви суду першої інстанції про існування цивільної справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними та не обґрунтованими. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.
Згідно з положенням п. 4 ч. 1 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, 27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11322995000, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 49950 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 14 % на рік, і зобов`язався його повертати щомісяця частинами.
На забезпечення виконання ОСОБА_1 умов Договору кредиту між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № П1/11322995000, за умовами якого останній поручився відповідати перед банком за виконання позичальником умов Договору кредиту (надалі Договір Поруки (а.с.7)).
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 11322995000 від 27 березня 2008 року за станом на 10 листопада 2014 року в загальному розмірі 93241 долар США 91 цент. Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати по справі в розмірі 3654 грн.
Судовим рішенням від 12 травня 2015 року встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первинного кредитора.
Згідно з даними копії договору № 2082/К від 07.11.2019 та витягу з додатку № 1 до договору № 2082/К від 07.11.2019 ПАТ «Дельта Банк» продав права вимоги за Договором кредиту та Договором Поруки ТОВ « УКРДЕБТ ПЛЮС».
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 травня 2019 року у цивільній справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).
Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, у порушення вищевказаних положень закону, не звернув увагу на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження за рішенням суду з тих підстав, що виконавче провадження з його виконання не відкрито та не перебуває на виконанні.
Посилання суду першої інстанції на те, що заявником не надано належних і допустимих доказів у підтвердження існування цивільної справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, є безпідставними. 
Звертаючись до суду з заявою ТОВ «Укрдебт Плюс» просило змінити стягувача у цивільній справі № 644/1824/14 з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс» у зв`язку з переходом до ТОВ «Укрдебт Плюс» прав кредитора, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги № 2082/к. 
Заява про заміну сторони виконавчого провадження подана до суду, який ухвалив судове рішення від 12 травня 2015 року по справі № 644/1824/14.
Пунктом 7  розділу VII Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України,  затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, передбачено, що матеріали щодо вирішення питань у порядку виконання судового рішення, ухваленого судом, до якого надійшли такі матеріали, підшиваються до матеріалів судової справи, рішення в якій виконується. Якщо судове рішення винесено іншим судом або вирішується питання виконання рішень інших органів (посадових осіб) формування справи здійснюється відповідно до загального порядку, визначеного цим розділом Інструкції.
Згідно Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 07.12.2017  № 1087, термін зберігання цивільних справ позовного провадження становить 5 років, крім справ, що вказані у статтях 21 - 47. Документи тимчасового зберігання не можуть бути знищені раніше встановлених цим Переліком строків. Строки зберігання документів, визначені в цьому Переліку, є мінімальними і не можуть бути скорочені. Обчислення строків зберігання документів обліку судових справ провадиться після закінчення календарного року.
З урахуванням зазначеного, не виконання судом першої інстанції вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, не може бути підставою для відмови у задоволені обґрунтованої заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження. Відсутність судового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 не може бути підставою для відмови у задоволені заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» з урахуванням вимог останніх щодо заміни стягувача у цивільній справі № 644/1824/14, у якій відповідачем (боржником) є ОСОБА_1 . 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про доступ до судових рішень» регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та введення Єдиного державного реєстру судових рішень (стаття 1 цього Закону).
Відповідно до частин 1 та 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Частинами 1, 3 статті 6 ЗУ «Про доступ до судових рішень» передбачено, що кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. 
Звертаючись до суду з заявою, заявник зазначив номер цивільної справи, по якій ухвалено судове рішення 12 травня 2015 року про задоволення вимог кредитора, яке не виконане.
В Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься заочне рішення Орджонікідзевського суду м. Харкова від 12 травня 2015 року по цивільній справі № 644/1824/14, яке внесено до реєстру 18 травня 2015 року та оприлюднено 20 травня 2015 року і знаходиться у відкритому доступі. 
Вказане свідчить, що суд першої інстанції в процесі перевірки доводів заяви про заміну сторони виконавчого провадження мав можливість ознайомитися з текстом судового рішення, яке офіційно опубліковане, проте зазначеного не зробив, що призвело до неповного та необ`єктивного встановлення всіх обставин у справі та, як слідство, порушення норм матеріального права. Тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.
Враховуючи, що апеляційна скарга представника ТОВ «Укрдебт Плюс» підлягає задоволенню, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрдебт Плюс» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн., сплачений у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції (а.с. 129). 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Пивоварова Володимира Івановича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» задовольнити.
Замінити стягувача публічне акціонерне товариство «Дельта Банк » на товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс » у справі № 644/1824/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (ЄДРПОУ 43212924) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні, сплачений у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 17 вересня 2020 року.

Головуючий -                                                                О.Ю.Тичкова

Судді                                                                           С.С. Кругова        

                                                         Н.П. Пилипчук