ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 вересня 2020 року           справа № 200/11028/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року (повний текст складено 13 листопада 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/11028/19-а (суддя в 1 інстанції - Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського МВ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області в особі голови ліквідаційної комісії або ліквідатора - заступника начальника ГУНП в Донецькій області полковника поліції Остапчука Василя Васильовича про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за неотриману матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічних основних відпусток, грошову допомогу за спеціальним званням, недоплачену процентну надбавку за виконання особливо важливих завдань та компенсації за втрату частини грошового забезпечення,-
                                                      В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного  суду з позовом до  Слов`янського МВ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області в особі голови ліквідаційної комісії або ліквідатора - заступника начальника ГУНП в Донецькій області полковника поліції Остапчука Василя Васильовича (далі - відповідач), в якому просив: зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі - 11 850,86 грн.; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі - 20 677,05 грн.; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням - 1 500,00 грн.; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити не доплачену суму грошового забезпечення за військовим (спеціальним) званням - 70,00 грн.; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі - 1 902,00 грн.; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити недоплачену частину надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби, а саме за службу на посадах старших дільничних і дільничних інспекторів міліції у розмірі - 16 512,00 грн.; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити компенсацію втрати недоплаченої частини надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби, а саме за службу на посадах старших дільничних і дільничних інспекторів міліції у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі - 19 789,96 грн.; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 29 березня 2016 року по 01 вересня 2019 року у розмірі - 116 509,15 грн.; зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. 
В обґрунтування позову зазначено, що при проходженні служби в ОВС України матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічних відпусток за період 2002 року по 2015 роки була сплачена йому не у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач має право на отримання компенсації вказаної соціальної виплати за відповідні періоди.
Позивачу не доплачено суму з окладу за спеціальним званням з вересня 2014 року по листопад 2015 року та 30% за період часу з 31.07.2006 року по 06.11.2015 року.
Отже, у зв`язку з тим, що відповідач не виплатив позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічних основних відпустках, однорічну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням та недоплативши процентну надбавку за роботу на посадах дільничних та старших дільничних інспекторів міліції у нього виникла заборгованість в розмірі 29 932,86 грн., яка існує до теперішнього часу, позивач вважає, що існують підстави для стягнення на його користь грошового забезпечення за весь час затримки у сумі 116 509,15 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 200/11028/19-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: зобов`язано Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням - 1 500,00 грн.; зобов`язано Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити не доплачену суму грошового забезпечення за військовим (спеціальним) званням - 70,00 грн.; зобов`язано Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуг; в решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 15.07.2013 року № 208 о/с ОСОБА_1 призначено старшим дільничним інспектором міліції Черкаського відділення міліції (с. Черкаське) Слов`янського міськвідділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) (за рахунок коштів місцевого бюджету), з посадовим окладом 700 гривень.
Відповідно наказу ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2014 року № 333 о/с вислуга років ОСОБА_1 на 12.08.2014 року вважається у календарному обчисленні - 11 років 11 місяців 27 днів, у пільговому обчисленні 14 років 05 місяців 18 днів.
Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року № 331 о/с ОСОБА_1 поновлено в органах внутрішніх справ на посаді старшого дільничного інспектора міліції Черкаського відділення міліції (с. Черкаське) Слов`янського міськвідділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області з 13.08.2014 року.
Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 354 о/с звільнено з ОВС у запас Збройних сил (із постановкою на військовий облік) за п. 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1 (М-153699) з посади старшого дільничного інспектора міліції Черкаського відділення міліції (с. Черкаське) Слов`янського міськвідділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області з 06.11.2015 року.
Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 07.12.2015 року №7 о/с лк внесені зміни до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 354 о/с у частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 - старшого дільничного інспектора міліції Черкаського відділення міліції (с. Черкаське) Слов`янського міськвідділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області, вважаючи вислугу років на 06.11.2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги - 13 років 02 місяців 21 день, у пільговому обчисленні - 15 років 08 місяців 12 днів.
Постановою КМУ від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) надано право керівникам держорганів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови КМУ від 07.11.2007 року № 1294 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством внутрішніх справ.
На момент виникнення правовідносин діяв Порядок виплати особам РНС ОВС грошового забезпечення затверджений наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року № 205/14896. Пункт 3 цього наказу визначає структуру грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення).
Пунктом 1.5 Інструкції № 499 передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.
Відповідно до абз. 1 п. 1.6 Інструкції № 499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
Відповідно п.2.2.2 п. 2.2 розділу ІІ Інструкції № 499 конкретний розмір посадового окладу особі рядового чи начальницького складу встановлюється наказом про особовий склад одночасно з призначенням на відповідну посаду.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про нарахування та виплату матеріальної допомоги для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі 11 850,86 грн., колегія суддів зазначає.
Постановою КМУ від 07.11.2007 року № 1294 п.п. 3 п. 5 було надано право (не обов`язок) керівникам держорганів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Пункт 3 наказу МВС України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» визначає структуру грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення).
Пунктом 4 цього наказу передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється в порядку, затвердженого Інструкцією.
Пунктом 2.16 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» встановлено такий одноразовий вид грошового забезпечення, як матеріальна допомога.
п. 2.16.1. Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяють на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.
п.2.16.2. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.
Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в дозволених законодавством випадках - до шести років, матеріальна допомога надається.
п. 2.16.3. Допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримували на день виплати.
п. 2.16.4. Фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.
З наведених норм є очевидним, що нарахування та виплата матеріальної допомоги особам рядового та начальницького складу ОВС проводиться за наявності коштів та мотивованого рапорту цих осіб.
Згідно довідки Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 25.07.2019 року № 10671/303/07-2019 ОСОБА_1 було нараховано та сплачено матеріальну допомогу у жовтні 2012 року в розмірі 2000,00 грн. та у серпні 2013 року у розмірі 1000,00 грн.
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги у 2008, 2009, 2010, 2011 роках, оскільки погоджує висновок суду першої інстанції, що докази звернення позивача з рапортом про виплату йому матеріальної допомоги за вищезазначені роки відсутні, тому відсутні підстави для визначення неправомірних дій відповідача в цій частині.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно послужного списку МВС України позивач працював у Слов`янському районному відділі УМВС України в Донецькій області, який був на той час окремою юридичною особою.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань Слов`янський районний відділ УМВС України в Донецькій області припинено, правонаступником якого є ГУМВС України в Донецькій області.
У зв`язку з тим, що вимоги позивача про зобов`язання Слов`янського МВ (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та сплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення при щорічній основній відпустці є безпідставними, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо нарахування та сплати компенсації втрати частини матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із порушенням строків її виплати.
Стосовно позовних вимог щодо нарахування та сплати недоплаченої частини надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби, а саме за службу на посадах старших дільничних інспекторів міліції в розмірі 16512,00 грн., та доводів апеляційної скарги щодо їх задоволення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до законодавства яке регулює дані правовідносини, а саме п.2.5.1 «Інструкції про порядок виплати особам РНС ОВС грошового забезпечення» затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу внутрішніх справ» особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ установлюється надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби в розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, а тим, що безпосередньо розробляють, проводять експертизу проектів нормативно-правових актів, які передбачено положеннями про відповідні структурні підрозділи, особам рядового і начальницького складу за виконання спеціальних завдань, пов`язаних з антитерористичною діяльністю, особам начальницького складу слідчих підрозділів органів внутрішніх справ за службу на посадах слідчих, особам рядового і начальницького складу підрозділів міліції громадської безпеки за службу на посадах старших дільничних, дільничних і помічників дільничних інспекторів міліції та підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугою років.
Згідно п. 2.5.2 Інструкції порядок та умови виплати такої надбавки визначаються залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань. У разі несвоєчасного або низькоякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується.
З аналізу наведених норм вбачається, що відсоток надбавки не має дорівнювати 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, як цього вимагає позивач.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги в частині нарахування та сплати недоплаченої частини надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби, а саме за службу на посадах старших дільничних інспекторів міліції в розмірі 16512,00 грн. та компенсації втрати недоплаченої частини надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби, а саме за службу на посадах старших дільничних і дільничних інспекторів міліції у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі - 19789,96 грн. та відповідно погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Щодо позовної вимоги про нарахування та сплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 29 березня 2016 року по 01 вересня 2019 року у розмірі - 116 509,15 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно статтею 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення).
Згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці» одноразова грошова допомога при звільненні є додатковою заробітною платою та на неї поширюються гарантії, передбачені цим Законом.
Зокрема, відповідно до статті 94 КЗпП України, частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно із частиною третьою статі 21 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку.  І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Аналогічна позиція викладена постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.
У спірних правовідносинах мало місце звільнення позивача без проведення з ним остаточного розрахунку.
Ураховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України.
Відповідно до положень пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) Обчислення середньої заробітної плати  для   оплати   часу щорічної  відпустки,  додаткових  відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки,  додаткової відпустки  працівникам,  які  мають дітей,  або  для  виплати  компенсації  за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні  12  календарних  місяців роботи,   що   передують  місяцю  надання  відпустки  або  виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві,  в  установі, організації  менше  року,  середня  заробітна  плата  обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи,  тобто з першого  числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається  відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У  всіх  інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна  заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні  2  календарні  місяці  роботи, що передують події, з якою пов`язана  відповідна  виплата.  Працівникам,  які пропрацювали на підприємстві,  в  установі,  організації  менше  двох  календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично  відпрацьований  час.
Згідно із пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх  випадках  збереження  середньої заробітної  плати  провадиться  виходячи  з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування   виплат,   що   обчислюються   із   середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,  провадяться шляхом множення  середньоденного  (годинного)  заробітку на число робочих днів/годин,  а у  випадках,  передбачених  чинним  законодавством, календарних днів,  які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна  (годинна)  заробітна  плата  визначається  діленням заробітної  плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі  (календарні)  дні  на  число  відпрацьованих  робочих днів (годин),  а  у  випадках, передбачених чинним законодавством, - на число  календарних  днів за цей період.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно розрахунку позивача сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 29 березня 2016 року по 1 вересня 2019 року включно складає 116 509,15 грн. (арк.. справи 20)
Правильність зазначеного розрахунку відповідачем під час судового розгляду даної справи не заперечувалася. (арк.. справи 53-55)
Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, не здійснюючи нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, відповідач діяв протиправно.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1000 гривень.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржувалось, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.308 КАС України, не є предметом апеляційного перегляду. 
Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Слов`янського МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з порушенням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                        
                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 200/11028/19-а - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 200/11028/19-а  скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Слов`янського МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора на користь ОСОБА_1 нарахувати та сплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 29 березня 2016 року по 01 вересня 2019 року у розмірі 116 509,15 грн.
В цій частині прийняти постанову.
Позовні вимоги   ОСОБА_1 до Слов`янського МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора  про зобов`язання нарахувати та сплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 29 березня 2016 року по 01 вересня 2019 року у розмірі 116 509,15 грн. - задовольнити частково.
Зобов`язати Слов`янський МВ (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії або ліквідатора нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 29 березня 2016 року по 01 вересня 2019 року у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 200/11028/19-а залишити без змін.    
Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            А.В. Гайдар

Судді                                                                                  І.Д. Компанієць

                                                                                              Е.Г. Казначеєв