ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 803/1154/16
адміністративне провадження № К/9901/32835/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області
на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада      2016 року (Плахтій Н.Б.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року (судді: Обрізко І.М. (головуючий), Нос С.П., Сапіга В.П.) 
у справі № 803/1154/16
за позовом Державного підприємства «Турійське лісове господарство»
до Головного управління ДФС у Волинській області
про скасування податкових повідомлень-рішень, 
У С Т А Н О В И В:
У серпні 2016 року Державне підприємство «Турійське лісове господарство» (далі - ДП «Турійське лісове господарство») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, контролюючий орган, податковий орган), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 травня 2016 року № 000033315, №000034315; від 10 травня 2016 року № 0001831401, № 0001821401, № 0001811401.
На обґрунтування позовних вимог ДП «Турійське лісове господарство» зазначило, що висновки контролюючого органу ґрунтуються на помилковій оцінці операцій з контрагентом позивача - фірмою «ZORTEX BUSINESS LLP» (Великобританія). У позивача не було жодних підстав вважати, що контрагент ліквідований з 15 липня 2014 року, оскільки оплата за поставлену продукцію проведена вчасно, від банківських установ не надходило інформації про ліквідацію контрагента, на митниці жодних зауважень під час митного оформлення товару не отримано. Крім того позивач послався на необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо безтоварності операцій із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що господарські операції мали реальний характер, повністю виконані та відповідно відображені в податковому та бухгалтерському обліку позивача, що підтверджується належним чином оформленою первинною документацією. За таких обставин ДП «Турійське лісове господарство» вважає, що прийняті ГУ ДФС у Волинській області податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Волинський окружний адміністративний суд постановою від 02 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від  27 лютого 2017 року, адміністративний позов задовольнив повністю.
Судові рішення мотивовані тим, що твердження контролюючого органу про ліквідацію компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин у справі. Так, відповідачем жодних порушень щодо оформлення первинних фінансово-господарських документів за взаємовідносинами позивача з вказаним вище контрагентом не виявлено; факт реального постачання товару відповідно до укладених контрактів підтверджується первинними документами встановленої форми; після 15 липня 2014 року компанію «ZORTEX BUSINESS LLP» обслуговували іноземні банки, а митні органи України після виконання усіх належних митних процедур здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі території України. Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , то суди дійшли висновку, що залучені до матеріалів справи документи є достатніми та належними доказами фактичного виконання укладених між вказаними фізичними особами-підприємцями та ДП «Турійське лісове господарство» договорів про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних із лісівництвом, договорів підряду на виконання робіт з трелювання лісопродукції та її вивезення.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДФС у Волинській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити ДП «Турійське лісове господарство» у задоволенні позову повністю. 
Зокрема, скаржник зазначив, що відповідно до інформації, отриманої від компетентного органу Великобританії від 23 липня 2015 року № EО1/F23605/ВС, компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» ліквідована 15 липня 2014 року, що, відповідно, ставить під сумнів вчинення між нею та позивачем правочинів після цієї дати та експортних операцій. Податковий орган звертає увагу, що поза увагою судів залишився той факт, що згідно з наданими до перевірки технологічними картами по рубках головного користування встановлено, що для проведення даних робіт необхідно мати склад бригад 4 і більше людей. Між тим, відповідно до поданої звітності з 1-ДФ у ФОП ОСОБА_1 перебувало 2 найманих працівника, у ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 - 0 працівників. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05 травня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.
Позивач не скористався своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
03 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Суди попередніх інстанцій встановили, що в період з 21 березня до 15 квітня            2016 року ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «Турійське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року до    31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 22 квітня 2016 року №142/03-20-14-01-09/30996788.
Відповідно до висновків вказаного акта перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення позивачем вимог законодавства:
- пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, що полягає в заниженні ДП «Турійське лісове господарство» податку на додану вартість на загальну суму     231 935 грн, зокрема за листопад 2014 року - 25 487 грн, за квітень 2015 року -         22 442 грн, за травень 2015 року - 21 081 грн, за червень 2015 року - 19 424 грн, за серпень 2015 року - 22 993 грн, за вересень 2015 року - 25 911 грн, за жовтень      2015 року - 30 839 грн, за листопад 2015 року - 31 328 грн, за грудень 2015 року -     32 430 грн;
- підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України; пунктів 44.1, п.44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (редакція 2015 року), внаслідок чого ДП «Турійське лісове господарство» занизило податок на прибуток на загальну суму    574 463 грн, зокрема за 2013 рік на суму 161 880 грн, за 2014 рік на суму 285 818 грн, за 2015 рік на суму 126 765 грн;
- пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138, Закону України «Про управління об`єктами державної власності» із змінами та доповненнями, пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, в результаті чого ДП «Турійське лісове господарство» занизило відрахування частини чистого прибутку всього в сумі 685 802 грн, зокрема за 2013 рік на суму - 120 818 грн, за   2014 рік на суму 200 294 грн, за 2015 рік на суму 364 690 грн;
- статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із урахуванням вимог Постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2014 року № 270;
- статті 9 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 лютого 2000 року № 49, в частині порушення порядку декларування ДП «Турійське лісове господарство» валютних цінностей, а саме: подання недостовірної інформації, що відображена в деклараціях про валютні цінності, доходи та майно станом на 01.10.2014, 01.01.2015, 01.04.2015, 01.07.2015, 01.10.2015.
На підставі акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення: 
- від 11 травня 2016 року № 000033315, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1  355 829,36 грн; 
- від 11 травня 2016 року № 000034315, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 1700 грн; 
- від 10 травня 2016 року № 0001831401, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на 1  028 703 грн, зокрема 685 802 грн - основний платіж, 342 901 грн - штрафні санкції; 
- від 10 травня 2016 року № 0001821401, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 289 980,75 грн, зокрема 231 935 грн - основний платіж, 57 983,75 грн - штрафні санкції;
- від 10 травня 2016 року № 0001811401, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на 861 694,50 грн, зокрема         574 463 грн - основний платіж, 287 231,50 грн - штрафні санкції.
Надаючи оцінку встановленим судами попередніх інстанцій обставинам справи та доводам податкового органу, Суд виходить із наступного.
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
За положеннями підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.
Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.   
Пунктом 137.10 статті 137 Податкового кодексу України визначено, що суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 17 пункту 2 статті 29 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до доходів загального фонду Державного бюджету України належать: частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету (у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.
За змістом пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 № 138 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує    50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її  проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Отже, з огляду на зміст наведених норм, підставою для стягнення пені з  резидента-суб`єкта підприємницької діяльності є порушення строків зарахування виручки в іноземній валюті на його валютні рахунки в уповноважених банках.
Щодо взаємовідносин ДП «Турійське лісове господарство» із «ZORTEX BUSINESSS LLP» (Велика Британія).
У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 серпня 2013 року між ДП «Турійське лісове господарство» (продавець) та фірмою «ZORTEX BUSINESS LLP», Велика Британія (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт № ТР-1, предметом якого є поставка пиловника соснового в кількості     1000 м.куб.
Відповідно до умов контракту платежі за поставлену партію товару (100% передоплата) здійснюються в доларах США шляхом банківського переказу на валютний рахунок продавця, поставка товару здійснюється на умовах CPT - Одеса (згідно з Інкотермс 2010).
До вказаного контракту вносилися зміни та доповнення відповідно до умов додаткових угод: № 1 від 16.10.2013, № 2 від 04.11.2013, № 3 від 28.12.2013, №4 від 28.02.2014, № 6 від 28.03.2014,  № 7 від 06.05.2014, № 8 від 02.06.2014, № 9 від 15.07.2014, № 12 від 29.10.2014, № 13 від 19.11.2014, № 14 від 14.01.2015. 
Зокрема, згідно з додатковою угодою № 9 від 15.07.2014 отримувачем товару визначено ТОВ «Продовольча компанія АМ» для фірми «ZORTEX BUSINESS LLP» (Великобританія); відповідно до додаткової угоди № 13 від 19.11.2014 - ТОВ «БЛС ГРУП», експедитор ПП «КОТА ЛОГІСТИК»; відповідно до додаткової угоди № 14 від 14.01.2015 - ТОВ «Продовольча компанія АМ»; відповідно до умов додаткової угоди №12 від 29.10.2014 визначено, що оплату за контрактом може здійснювати компанія Interline Management L.P., Suite 1, Montgomey 78, Edinburgh, Scotland EH7 5JA, United Kingdom.
Про виконання умов контракту від 01 серпня 2013 року № ТР-1 з урахуванням додаткових угод до нього свідчать наявні в матеріалах справи специфікації, рахунки-фактури, залізничні накладні. Здійснення експорту лісоматеріалів підтверджується митними деклараціями з відбитками печаток митного органу. На підтвердження проведених взаєморозрахунків між ДП «Турійське лісове господарство» та «ZORTEX BUSINESS LLP» позивачем надано платіжні доручення в іноземній валюті.
Водночас, обґрунтовуючи свою позицію щодо правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідач з посиланням на відомості з офіційного сайту Великої Британії - Companies House, розміщеного за адресою: http://wck2.companieshouse.gov.uk, наголошував на тому, що компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» (Велика Британія) ліквідована 15 липня 2014 року, що, на переконання контролюючого органу, обумовлює неможливість здійснення експортних поставок на адресу цієї юридичної особи після вказаної дати.
Утім, судами попередніх інстанцій з`ясовано, що відповідно до протоколу зборів засновників від 14 липня 2014 року контрагент позивача лише змінив реєстраційну адресу в межах однієї країни, компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» є діючою юридичною особою та зареєстрована за адресою: SUITE 20 12 SOUTH BRIDGE EDINBURGH SCOTLAND EH1 1DD UNITED KINGDOM.
При цьому факт реального постачання товарів саме на адресу компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» та отримання від неї позивачем виручки в охоплений перевіркою період підтверджено митними деклараціями та первинними бухгалтерськими документами, а контролюючим органом жодних доказів на підтвердження фіктивного (безтоварного) характеру здійснених поставок не представлено та відповідних доводів не наведено.
Таким чином, відповідачем безпідставно кваліфіковано отриману ДП «Турійське лісове господарство» від контрагента-нерезидента суму коштів за контрактом у розмірі 1  124 032,30 грн як безповоротну фінансову допомогу, а тому висновки контролюючого органу про заниження позивачем доходів за 2014 рік на вказану суму є необґрунтованими, як і збільшення суми грошового зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) та застосування штрафних (фінансових) санкцій за вказаним платежем. З огляду на це безпідставними також є і доводи відповідача про порушення ДП «Турійське лісове господарство» термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності з нерезидентом.
Щодо взаємовідносин ДП «Турійське лісове господарство» з ФОП ОСОБА_1 ,       ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За положеннями пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, а також включення витрат до складу оподатковуваного доходу наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. 
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. 
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених у статті 72 цього Кодексу.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 укладено договори про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісівництвом; договори підряду на  виконання робіт із трелювання лісопродукції та її вивезення.
Здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про підтвердження реального виконання вищевказаних договорів, оскільки позивачем надано усі необхідні первинні документи, а саме: акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, податкові накладні. 
За результатами виконання договорів здійснена розробка лісосіки на підставі карт технологічного процесу розробки лісосіки та актів готовності лісосіки до розробки.
Суди попередніх інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги доводи податкового органу про відсутність реальних правових наслідків за договорами, укладеними між ДП «Турійське лісове господарство» і фізичними особами-підприємцями, з огляду на те, що відсутність у суб`єктів господарювання (контрагентів) достатніх трудових, матеріальних, чи будь-яких інших ресурсів для здійснення господарської діяльності не має своїм наслідком недійсність укладених ними правочинів чи слугувати доказом наявності у вказаних суб`єктів господарювання такої мети як порушення інтересів держави у сфері оподаткування.
За таких обставин колегія суддів вважає, що при прийнятті рішень судами попередніх інстанцій дотримано норми процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права. Касаційна скарга контролюючого органу не спростовує правильність висновків, якими мотивовані судові рішення, зводиться фактично до переоцінки проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від                02 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                      Р.Ф. Ханова