Ухвала
іменем України
 
14 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 317/782/19
провадження № 51-4329ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 9 червня 2020 року щодо нього в межах кримінального провадження за № 12019080230000090 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що
не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
Встановлені обставини
За вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2020 року ОСОБА_4  визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2 256,40 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 
1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди і 9 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Вирішено долю речових доказів.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 9 червня 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 і представника потерпілого ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок районного суду від 17 лютого 2020 року – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати їх рішення і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Касаційний кримінальний суд, який входить до складу Верховного Суду, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг поданих у порядку та у строки, встановлені главою 32 КПК, на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, формально посилаючись на порушення місцевим та апеляційним судами норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності рішень цих судів, як він мав зробити відповідно до статей 412 і 413 КПК, не зазначив, яких саме положень не дотримано судами першої й апеляційної інстанцій, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність, обґрунтованість та справедливість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, ч. 3 ст. 404 та 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Посилаючись у касаційній скарзі на недотримання апеляційним судом вимог ч. 3
ст. 404 КПК, засуджений у касаційній скарзі не вказав, у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення), відмовив суд апеляційної інстанції.
Також у касаційній скарзі не вказано, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,
не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
У касаційній скарзі не наведено конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі,з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість засуджений наголошує на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і просить касаційний суд дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі засуджений, у тому числі просить скасувати вирок місцевого та ухвалу апеляційного, однак призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції,
не узгоджується з положеннями статей 433 і 436 КПК щодо повноважень касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 9 червня 2020 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                           ОСОБА_3