ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 р.	Справа № 520/2985/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції    Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.04.20 року по справі № 520/2985/2020
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Голови Харківського апеляційного суду                
          про визнання відмови у наданні інформації незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Голови Харківського апеляційного суду, в якому просив суд:
- визнати незаконною відмову голови Харківського апеляційного суду у наданні інформації;
- зобов`язати голову (виконуючого обов`язки голови) Харківського апеляційного суду надати позивачу відомості про прийняття судових рішень про негласне зняття інформації з телефонів і комп`ютерів позивача, а також зобов`язати його направити позивачу повідомлення про проведення негласних оперативно-розшукових заходів у разі їх проведення про рішення суду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність відмови відповідача в наданні запитуваної інформації.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
З метою обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено про незгоду з отриманою від відповідача відмовою у наданні відомостей про прийняття судових рішень про проведення негласних оперативно-розшукових заходів відносно позивача, оскільки така інформація повинна бути розсекречена та надана позивачу, оскільки стосується інтересів позивача та є втручанням в приватне життя.
В заяві від 10.08.2020 відповідач просив проводити розгляд справи за його відсутності.
13.08.2020 позивачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування від ГУ НП в Харківській області відомостей, яке не підлягає розгляду, оскільки подане після прийняття апеляційним судом постанови за результатами перегляду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2020.
Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, вивчивши письмові матеріали матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 09.01.2020 засобами електронного зв`язку позивач направив на адресу відповідача інформаційний запит з метою розсекречення та отримання відомостей про прийняття рішень про негласне зняття інформації з його телефонів та комп`ютерів з зазначеними адресами у мережі; направлення копії повідомлення в порядку ст.253 КПК України у випадку проведення негласних слідчих (оперативних) дій відносно нього у 1998-2020 роках (а.с.6-7)
У відповідь на запит листом від 14.01.2020 за вих. № 06-03/3/2020 позивача повідомлено про те, що надання інформації, зазначеної у заяві від 09.01.2020, відповідно до положень ст.253 КПК України та п.5.11 Інструкції по організації проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання результатів у кримінальному провадженні від 16.11.2012 №114/1042/516/1199/936/1687/5 не віднесено до компетенції апеляційного суду (а.с.17).
Не погоджуючись з отриманою відповіддю, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суду першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Так, відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовані положеннями Закону України від 02.10.1992 №2657-XII «Про інформацію» (надалі - Закон №2657-XII).
Згідно з ст. 5 Закону №2657-XII, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону №2657-XII, кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (надалі - Закон №2939-VI).
Згідно зі ст.16 Закону №2939-VI, розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію та надання консультацій під час оформлення запиту. Запит, що пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань запитів на інформацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.
Приписами ст.ст. 20, 21 Закону №2657-XII встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
До інформації з обмеженим доступом належить, поряд з іншою, таємна інформація.
Відповідно до ст.8 Закону №2939-VI, таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.
Тобто, доступ осіб, які беруть участь у розгляді справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси чи обов`язки, до інформації, створеної (одержаної) у ході судового провадження, до судових рішень забезпечується у порядку, встановленому КПК України, з урахуванням передбачених нормами закону України «Про доступ до судових рішень» особливостей.
Положеннями ст.4.12.2 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12.08.2005 №440 визначено, що державною таємницею є відомості про зміст матеріалів судочинства, у тому числі судових справ (адміністративних, кримінальних, цивільних, господарських) з питань, які містять інформацію, віднесену до державної таємниці (рішення про необхідність засекречування (відповідно до ступеня секретності відповідних матеріалів) або розсекречування інформації приймає голова суду (апеляційного, вищого спеціалізованого, ВС) самостійно або за поданням зацікавленої сторони (у разі представлення інформації про наявність в матеріалах дізнання (досудового слідства) державної таємниці, але на термін, що не перевищує максимального терміну засекречування відповідних матеріалів)
Відповідно до ст.4.12.4 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12.08.2005 №440, відомості про факт або методи проведення негласної слідчої (розшукової) дії належать до державної таємниці.
Отже, ухвали слідчих суддів щодо надання дозволів (відмови у наданні дозволів) на проведення оперативно-розшукових заходів належать до відомостей, що становлять державну таємницю, тобто є таємною інформацією, доступ до якої обмежено.
Відповідно до п. 1.9 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16.11.2012 №114/1042/516/1199/936/1687/5 (надалі - Інструкція), процесуальними документами щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій є постанови, клопотання, доручення, протоколи уповноваженого співробітника (працівника) оперативного підрозділу, слідчого, прокурора, а також ухвали слідчого судді.
Матеріальні носії зазначеної таємної інформації підлягають засекречуванню в силу вимог п.5.1 Інструкції.
Пунктом 5.9 вказаної Інструкції встановлено, що після завершення проведення НСРД грифи секретності матеріальних носіїв інформації (далі - МНІ) щодо їх проведення підлягають розсекреченню на підставі рішення прокурора, який здійснює повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, з урахуванням обставин кримінального провадження та необхідності використання матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій як доказів після проведення таких дій, у випадку, якщо витік зазначених відомостей не завдасть шкоди національній безпеці України. Для розсекречення конкретних матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії керівник органу прокуратури надсилає керівнику органу, де засекречено МНІ, клопотання.
Відповідно до п.п.5.12- 5.20 Інструкції, клопотання про скасування грифів секретності матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій розглядається експертною комісією з питань таємниць органу, де здійснювалося їх засекречування.
Судовим розглядом встановлено, що до відповідача від органів прокуратури не надходило жодних клопотань про розсекречування матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо позивача, тоді як обов`язку відповідача самостійно клопотати перед прокурором про розсекречування матеріалів кримінального провадження, жодним нормативним актом не визначено.
Крім того абз. 2 п.160 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 №939, визначено, що перегляд грифу секретності матеріального носія секретної інформації здійснюється у зв`язку із закінченням строку його засекречування.
Відтак, закінчення строків засекречування матеріальних носіїв інформації не означає їх автоматичного розсекречування, а є лише підставою для перегляду наданих їм грифів обмеження доступу.
Крім того, приписами ч.1 ст.253 КПК України встановлено обов`язок письмово повідомити осіб, конституційні права яких були тимчасово обмежені під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також підозрюваного, його захисника про таке обмеження покладено на прокурора або за його дорученням слідчого.
Проаналізувавши встановлені обставини в контексті обґрунтувань адміністративного позову та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що надана відповідачем відповідь на звернення позивача не можна розцінювати як протиправну відмову у наданні інформації, отже, в спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 року по справі № 520/2985/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.С. Рєзнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  17.08.2020 року